Debreceni Egyetem
Mezőgazdaság-, Élelmiszertudományi-
és Környezetgazdálkodási Kar

Kertészeti alapismeretek I–II.

Gyakorlati jegyzet
Kertészmérnöki BSc hallgatók részére

Összeállította:

Takácsné dr. Hájos Mária

Zsiláné André Anikó

Dr. Csihon Ádám

Dr. Rakonczás Nándor

Debreceni Egyetemi Kiadó
Debrecen University Press

Debrecen
2018

Lektorálta

Dr. Nyéki József

professzor emeritus az MTA doktora

Dr. Hodossi Sándor

professzor emeritus az MTA doktora

Kiadta a Debreceni Egyetemi Kiadó
Debrecen University Press

Felelős kiadó: Karácsony Gyöngyi

E-könyvesítés: Antal Mátyás

Tartalomjegyzék

1. A kertészeti termesztés szerepe a mezőgazdaságban

2. Zöldségtermesztés

2.1. Intenzív szabadföldi zöldségtermesztés

2.2. Öntözési módok

2.3. Időleges takarási eljárások

2.4. Termesztőberendezések

2.4.1. Célja és a környezeti tényezők szabályozása

2.4.2. Termesztőberendezések típusai

2.4.3. Fólia felhúzása

2.5. Kultúraváltás a zöldséghajtatásban

2.6. A hazánkban termesztett zöldségnövények csoportosítása

3. Dísznövénytermesztés

3.1. A dísznövénytermesztés szerepe

3.2. A dísznövények csoportosítása

3.3. A dísznövénytermesztés a világban

3.4. A dísznövénytermesztés Magyarországon

3.5. Segédlet a Dísznövénytermesztés I. és II. tantárgyak növényismereti tananyagához

4. Gyümölcstermesztés

4.1. A világ gyümölcstermesztése

4.2. Hazánk gyümölcstermesztése

4.3. Termesztett gyümölcsfajaink

4.4. Alanyhasználat, alanyfajták

4.5. A gyümölcstermesztésben használt leggyakoribb fajták és érési idejük

4.6. A gyümölcstermő növényeknél alkalmazott koronaformák

4.7. A gyümölcstermesztésben alkalmazott fitotechnikai műveletek

4.8. Gyümölcsösök növényvédelme

5. Szőlőtermesztés

5.1. A világ szőlőtermesztése

5.2. Hazánk szőlőtermesztése

5.3. Fajtahasználat

5.4. Tőkeművelés módok

Felhasznált irodalom

A kertészeti termesztés szerepe a mezőgazdaságban

Magyarország területének (9,3 millió hektár) 80%-a termőterület, ami európai és világviszonylatban is kiemelkedően magasnak tekinthető. Ennek közel háromnegyede (5,4 millió hektár) szűkebb értelemben vett mezőgazdasági terület, amelyből több mint 4,3 millió hektár a szántó művelési ágba tartozik.

A kertészeti ágazatok által elfoglalt 250–300 ezer hektár terület a mezőgazdaságilag hasznosított területek 4–5%-át jelenti (1. ábra).

1. ábra: A hazai termőterületek megoszlása művelési áganként (%) (KSH, 2016)

A magyar mezőgazdaság bruttó termelési értéke az elmúlt években 2000–2200 milliárd Ft között alakult. A termelési szerkezetben a nagyobb hányadot a növénytermesztési és kertészeti termékek adják, részarányuk – az állattenyésztéssel szemben – 60–65%-ot tesz ki.

A kertészeti ágazat (zöldség, gyümölcs, szőlő-bor, dísznövény, aroma-, gyógy- és fűszernövények) a magyar mezőgazdaság kiemelkedő területe. Gazdasági súlyát kevésbé a termőterület nagysága adja (250–300 ezer hektár), hanem inkább termelési értéke, illetve exportteljesítménye és a foglalkoztatásban betöltött szerepe.

Az elmúlt években (2010–2014) a kertészeti ágazat termelése évi 290–320 milliárd Ft között ingadozott, amivel a növénytermesztési és kertészeti termékeken belül 25–35%-os, a teljes mezőgazdaságon belül 14–16%-os részesedést ért el. A zöldségek általában 100–130 milliárd Ft, a gyümölcsök 80–120 milliárd Ft kibocsátással rendelkeznek, amivel együttesen a kertészeti termelésnek 2/3-át, a mezőgazdasági termelésnek pedig 10–12%-át biztosítják.

A zöldség-gyümölcs ágazat jelentőségét fokozza a mezőgazdasági exportárbevételen belüli 20% körüli részaránya. Ezen túlmenően talán még fontosabb tényező a foglalkoztatásban elfoglalt helye, tekintettel arra, hogy – munkaműveleteinek jellegénél fogva – fajlagos munkaerő igénye több tízszerese vagy akár százszorosa is lehet a legtöbb szántóföldi növénytermesztési ágazaténak.

A hazai zöldség- és gyümölcsszektor által előállított termésmennyiség az elmúlt évek átlagában 2,5 millió tonna (2. ábra), amelynek alakulását jelentősen befolyásolják a klimatikus tényezők is. A szélsőséges időjárási események egyre növekvő száma valamennyi ágazatot sújtja, ami megerősíti azt, hogy Magyarországon csak öntözött körülmények között lehet gazdaságosan termelni.

2. ábra: A hazai zöldség- és gyümölcsforgalom alakulása (Forrás: FruitVeb, 2016)

Zöldség- és gyümölcstermelésünk jórészt az Alföld régióira összpontosul, melyet a 3. ábra is szemléltet. Az adott zöldség termőtájhoz kötött termesztésnek kiemelt jelentősége van, mert ezeken a területeken a klimatikus adottságok kedvezőbbek, ezáltal a minőség is jobb.

3. ábra: Hazai zöldség-gyümölcs termelésünk területi megoszlása (Forrás, FruitVeb, 2016)

A zöldség-gyümölcs ágazat stratégiai tervében megfogalmazott cél a termelés jelentős bővítése, amely további munkaerő szükségletet jelent, még a műveletek mechanizálása mellett is. Jelenleg a szabadföldi zöldségtermesztésben (termelés és árukezelés) részt vevő munkaerő mennyiség kb. 68.000 fő. Ennek biztosításánál egyre nagyobb gondokkal küzd az ágazat, mivel főként betanított munkásokat alkalmaznak a szakképzett munkaerő helyett. Pedig ismert tény, hogy e nagy input anyag igényű tevékenység egyre inkább megköveteli a jól képzett szakemberek jelenlétét és a munkához való jó hozzáállást. A jelentős költséggel előállított termény betakarítása és áru előkészítése fokozott odafigyelést igényel.

A hazai zöldségpiac felvevőképessége április–november között 100–110 ezer tonna. A „hagyományos” fóliás termesztés területe tovább csökken, de az új beruházásoknak köszönhetően viszont tovább növekszik a termésmennyiség, amely a prognózisok szerint 2018/19-re elérheti az évi 130–140 ezer tonnát is.

Kertészeti alapismeretek I.

Zöldségtermesztés

Szerkesztette:

Takácsné dr. Hájos Mária

egyetemi docens

Dísznövénytermesztés

Szerkesztette:

Zsiláné André Anikó

tanszéki mérnök

Zöldségtermesztés

2.1. Intenzív szabadföldi zöldségtermesztés

Az intenzív termesztés alatt a területegységre vonatkoztatva viszonylag nagy ráfordítással és korszerű agrotechnikával való gazdálkodási módot értjük.

Intenzív technológiai elemek:

- tápoldatozás az igényszerű tápanyagellátáshoz,

- retardált műtrágyák használata,

- oltványok alkalmazása a termesztésben,

- tápkockás és tálcás palánták használata,

- bakhátak vagy emelt ágyások kialakítása,

- műanyag fóliás talajtakarás alkalmazása,

- időleges növénytakarási eljárások a koraiság megvalósítása érdekében,

- a támrendszer és a fitotechnika alkalmazása.

A jelenlegi gazdasági, kereskedelmi és éghajlati körülmények között, a frisspiaci célú zöldségtermesztésben a gazdaságosság szempontjából az intenzív technológiai elemek jelentősége egyre nagyobb, és ez a későbbiekben várhatóan csak bővülni fog.

A változó piaci viszonyok fokozott követelményeket jelentenek a termesztőkkel szemben is (nagy termésátlag mellett jobb minőség), melyet csak azok a termelők tudnak teljesíteni, akiknél intenzívebb a termelés, hogy hosszabb távon is versenyképesek maradjanak.

Ehhez alapvetően szükséges:

- jobb költséghatékonyság,

- precízebb időzítés a szaporításban,

- tervezhetőség kialakítása,

- piaci megbízhatóság.

Ezeknek a követelményeknek gyakorlatilag csak úgy lehet megfelelni, ha a környezeti tényezőket is megpróbáljuk kézben tartani. Ezért a minél kiszámíthatóbb és megbízhatóbb termesztés érdekében egyre fontosabbá válik az intenzív technológiai elemek használata a termesztésben.

Ugyanakkor az intenzív termesztés nagy beruházási és üzemeltetési költségű, és ennek következtében a hagyományos technológiáknál nagyobb kockázatú termesztési mód.

Megvalósítása során kiemelt szerepe van a megfelelő szakmai felkészültségnek, az előre tervezésnek, a mérnöki szemléletmódnak, az objektív tényeken alapuló döntéseknek.

Támrendszeres szabadföldi zöldségtermesztés

A zöldségnövények nagy részét rögzítés nélkül termesztjük. Egyes növények esetében azonban intenzív termesztéstechnológiát alkalmazva indokolt lehet az egységnyi területre eső termőfelület növelése, amit leginkább támrendszer alkalmazásával lehet megvalósítani.

Szabadföldön a konzervuborka és az étkezési paradicsom támrendszeres termesztése a legnagyobb jelentőségű. Ezen kívül még a karósbab, a cukorborsó és a sárgadinnye is termeszthető támrendszer mellett, valamint előfordul az étkezési paprika szabadföldi kordonos termesztése is.

Nagyobb felületen azonban mégsem nyer teret (inkább házikertekben), mivel fokozott a beruházási költsége és nagy a kézimunkaigénye.

Kordonos támrendszer – ehhez fa támaszok vagy fémből kialakított szerkezeteket rögzítenek a talajba és ezek közé vezetik be a hajtásokat. Ezen rögzül az uborka hajtásrendszere, míg paprikánál hajtásemeletenként alakítják ki a kordont.

Paprikánál mind hajtatásban, mind szabadföldön előfordul a kordon használata. A túl sűrű lombozat elkerülése érdekében célszerű soronként külön kordont kialakítani, még ikersoros növényelrendezés esetében is. Olcsóbb és egyszerűbb, mint az oszlop-huzalos rendszer, de az állomány sűrűbb lesz és így nehezebb a növényvédelem és a betakarítás.

Oszlopos-huzalos támrendszerek – ezek a berendezések a szőlőtermesztésben alkalmazottakhoz hasonlóak. Általában 2,5 méter magas, akácfa oszlopokat helyeznek 50–70 cm mélyen a talajba, és ezekre feszítenek ki egy vagy több 3–5 mm átmérőjű fém huzalt. A növényeket kötöző anyagokkal rögzítik a huzalokhoz, illetve a konzervuborka esetében a talaj és a huzal közé egy úgynevezett netlonhálót feszítenek ki, amelyre felvezetik az uborka hajtásait.

Szimpla és ikersoros elrendezést is lehet a támrendszerek mellett alkalmazni, ez utóbbit célszerű az oszlopok tetejére elhelyezett 40–60 cm-es távtartók segítségével megvalósítani. Ikersoros támrendszert használva jobb lesz az állomány mikroklímája, nagyobb tőszám alkalmazható, kevesebb oszlopot és csepegtetőcsövet kell felhasználni, mint a szimpla soros elrendezésnél. Ugyanakkor nehezebbé válik az növények ápolása (metszése és növényvédelme) és szedése.

Támrendszer alkalmazásának előnyei:

- a sík termesztéshez képest nagyobb lesz a területegységre eső termőfelület,

- nagyobb termésátlag érhető el,

- a termések nem a föld közelében vagy a földön helyezkednek el, ennek következtében tisztábbak és szabályosabb alakúak lesznek,

- jobb lesz a termés minősége,

- könnyebben elvégezhetők az ápolási és a betakarítási műveletek,

- növelhető a szedési teljesítmény és javul a növényvédő szer kijuttatás hatékonysága.

Hátrányai:

- nagy a tevékenység beruházási igénye,

- nagyobb a kézimunka igény a sík rendszerű termesztéshez képes,

- nehezebb a növényvédelem a sűrűbb állomány miatt,

- a rendszeres szedés nagyobb odafigyelést igényel, hogy megfelelő méretben lehessen a terményt betakarítani (pl. konzervuborka),

- vetésforgót nem lehet megvalósítani, mert szabadföldön viszonylag kevés a támrendszeren gazdaságosan termeszthető fajok száma,

- monokultúrás, vagy monokultúrás jellegű termesztésre kényszeríti a termelőt, mert a támrendszert nem gazdaságos évről évre más helyre átvinni.

2.2. Öntözési módok

Az öntözésnek hazánk klimatikus adottságai miatt kiemelt jelentősége van a zöldségtermesztésben. Szinte valamennyi zöldségnövény csak öntözve termeszthető biztonságosan és gazdaságosan. Intenzív termesztéstechnológiáknál a csepegtető és a mikroszórófejes öntözés a leginkább alkalmazott. A barázdás, és az altalaj öntözés alkalmazása csak speciális kultúráknál, pl. torma, spárga stb. ismert.

Esőszerű öntözés – szántóföldön a legelterjedtebb öntözési mód. Széleskörű és gyors elterjedése elsősorban a könnyű automatizálhatóságával, illetve az alacsony élőmunka igényével volt magyarázható. Ennek számos technikai megoldása ismert – pl. a csévélődobos, a lineár, a körforgó berendezések, stb.

Előnye:

- a felmerülő öntözési célok közül szinte mindegyik megvalósítására alkalmas,

- a kijuttatás intenzitása viszonylag jól szabályozható, könnyen automatizálható,

- kicsi az élőmunkaigénye,

- használata nem igényel nagymértékű felszínalakítást,

- jobb áruminőség kialakításának lehetősége,

- hűtő, illetve páratartalom növelő hatása, amely egyben hátrány is lehet.

A mikroklíma nagyobb relatív páratartalma (60–70% között) elősegítheti egyes kertészeti fajoknál (pl. zöldbab, zöldborsó, paprika stb.) a jobb termékenyülést és terméskötődést és ezzel a nagyobb termésmennyiséget.

Hátránya:

- a mikroklíma páratartalmának növelése elősegítheti a gombás és baktériumos betegségek elszaporodását,

- a nagyobb mértékű vízveszteség (a párolgási veszteség akár 40–50%-a is lehet a kijuttatott mennyiségnek), melynek mértékét befolyásolja:

- a cseppméret,

- a kijuttatás intenzitása,

- a léghőmérséklet,

- a levegő relatív páratartalma,

- a szélsebesség.

Ezért az esőszerű öntözés hatékonyságának szempontjából igen nagy jelentősége van annak, hogy milyen intenzitással, mely napszakban és milyen cseppmérettel öntözünk.

Különösen a zöldségfajok és a dísznövények esetében fontos a helyes cseppméret megválasztása.

Apró magvú fajok vetésénél a nagy cseppmérettel való öntözés jelentős károkat okozhat. Célszerű olyan berendezéseket használni, amelyek az öntözővizet 1 mm körüli cseppátmérőben képesek kijuttatni.

Az öntözés intenzitása – az egységnyi idő alatt kijuttatott vízmennyiség, alapvetően a talaj típusától és a terület lejtésétől függ, de befolyásolja a növényfaj fejlettségi állapota is. Általában 6–12 mm/óra közötti intenzitás a megfelelő.

Cél, hogy a vizet egyenletes eloszlással, a legkisebb energia felhasználással jutassuk ki.

Csepegtető öntözés – ezt az öntözési módot az ’50-es években fejlesztették ki, elsősorban ausztrál és izraeli kutatók munkájának eredményeként. Hazánkban a ’70-es években kezdett terjedni, kezdetben a zöldséghajtatásban és az intenzív gyümölcstermesztésben nyert egyre nagyobb teret.

Napjainkban már a szabadföldi zöldségtermesztésben is egyre gyakrabban használják.

A műanyagból készült lágyfalú csepegtető szalagokban, illetve a merevfalú csepegtető csövekben kis, általában 2,5 bar alatti nyomással vezetik a vizet. A vízkilépő nyílásoknál kis labirintusokat (csepegtető elem) helyeznek el, melyekbe a víz beáramolva a súrlódás miatt elveszti mozgási energiájának, nyomásának nagy részét. Így cseppenként, kis intenzitással, pontszerűen jut ki a víz, közvetlenül az öntözendő növények közelébe.

Előnye:

- rendkívül precíz módszer,

- nagyon jól szabályozható, automatizálható,

- nincs elsodródási és párolgási veszteség,

- egyenletes víz kijuttatás,

- minden egyes növény azonos mennyiségű vizet kap,

- kialakítható az egyenletes növényállomány,

- igen víztakarékos eljárás – nincs elfolyási és nagy evaporációs veszteség,

- a sorközökbe nem juttat ki vizet, így a gyomok fejlődése gátolt,

- az öntözés hatékonysága meghaladhatja a 90%-ot,

- az eredményesség feltétele a csepegtető elemek közötti távolság szakszerű

- megválasztása és a csepegtető testek kiváló működése,

- a működtetéshez szükséges alacsony nyomás miatt energiatakarékos,

- alkalmas a gyakori, kisadagú öntözések megvalósítására,

- az öntözővízzel együtt tápanyagok kijuttatására,

- a talajt nem tömöríti, így az öntözés miatt nincs szükség talajlazításra,

- nem nedvesíti a növényállomány lombját és így nem hűti le azt,

- nem növeli számottevő mértékben a levegő páratartalmát.

Hátránya

- Költséges a kiépítése – egy hektárra másfél méterenkénti kihelyezésnél, kb. 7000 m cső vagy szalag szükséges. Költséges, de azon térségekben, ahol drága az öntözővíz ez a befektetés igen gyorsan megtérül.

- Más öntözési módokhoz képest jobb minőségű vizet igényel (a víz fizikai, kémiai és biológiai tulajdonságai), másként fennáll a csepegtető elemek eltömődésének veszélye.

- Nem minden öntözési célra alkalmas, azaz csak a talaj víztartalmának növelésére és a tápanyagok kijuttatására. Páratartalom növelésére, kondicionáló célra nem használható. Ezért termesztőberendezésekben felületi, mikroszórófejes öntözéssel kombinálják.

Mikroszórófejes öntözés – működési elvét tekintve az esőszerű öntözéshez hasonlít, de az egy alkalommal kijuttatott vízmennyiség (kb. 20–300 l/óra) és a szükséges víznyomás (1,5–4,0 bar) tekintetében inkább a csepegtető öntözéshez áll közelebb. Viszonylag kis területet szórnak be.

Hazánkban a ’80-as évek végén, a ’90-es évek elején jelent meg ez az öntözési mód. Először a zöldséghajtatásban, majd a gyümölcsültetvényekben alkalmazták, míg az elmúlt években már a szabadföldi zöldségtermesztésben is megjelent.

Egyre gyakrabban használják olyan kis sortávú kultúrákban (mint például a fejes saláta, a sárgarépa, a vöröshagyma), ahol a csepegtető öntözés alkalmazása nagyon megdrágítaná a termesztést.

A hagyományos esőszerű öntözéshez képest jóval energia- és víztakarékosabb módszer, kisebb vízmennyiségeket is könnyen ki lehet juttatni vele. E módszernek nagy szerepe lehet a termesztőberendezések klímaszabályozásában is. A termesztőházak páratartalmának növelésére és belső hőmérsékletének csökkentésére kis vízkijuttatási intenzitású, nagyon apró cseppméretet képző szórófejeket alkalmaznak.

2.3. Időleges takarási eljárások

A koraiságot fokozandó szabadföldi termesztés során is előfordul, hogy a tenyészidőszak elején a növényeket takaróanyagok alatt neveljük, melyeket a későbbiekben eltávolítunk.

Típusai:

- a váznélküli fóliatakarás,

- a síkfóliás takarás,

- a fóliaalagút.

A váznélküli fóliatakarást ma már csak elvétve használják.

Síkfóliás takarás esetén maguk a növények tartják a takaró anyagot, melyet a növényállományon kívül, körben földeléssel rögzítünk. A fóliát lazán kell felhelyezni, hogy növekedésük során az alatta lévő növények meg tudják emelni. Ezen eljáráshoz szinte kizárólag úgynevezett fátyolfóliát alkalmazunk, amely polipropilén szálakból szőtt, nagyon könnyű (17–20 g/m^2) és vízáteresztő.

A kisalagutak 50–100 cm széles, 40–60 cm magas, vékony fóliával fedett, jellemzően időleges takarásként használt szerkezetek. Hosszúsága a szellőztetés módjától függ. Vázszerkezete nagyon egyszerű, 1 méterenként lehelyezett, egymással nem összekapcsolt bordákból áll. A bordák általában vastagabb, 0,6–0,7 cm-es hajlított vas pálcák, melyek használt csepegtető szalaggal vonnak be. Borításukra 40 µm vastagságú polietilén fóliát (PE) vagy fátyolfóliát alkalmaznak.

A PE fóliák esetében külön gondoskodni kell a szellőztetésről is. Ezt vagy a fólia kilyuggatásával, vagy az alagút végének/oldalának rendszeres kinyitásával és bezárásával érhetjük el. Ez utóbbi tevékenység azonban igen kézimunka igényes művelet.

2.4. Termesztőberendezések

2.4.1. Célja és a környezeti tényezők szabályozása

Termesztőberendezés alatt olyan üveggel, vagy műanyaggal fedett létesítményt értünk, melyben palántanevelést, vagy hajtatást folytatnak. Ennek felülete kb. 3500–4000 ha, ebből üvegház 160 ha, fűtött fólia 360 ha, a fennmaradó 3000–3500 ha hideg fólia.

A hajtatást célszerű lenne fejleszteni korszerű telepek építésével, így a termesztő felületet 7000 ha-ra növelni. Ehhez lehetőleg nagy légterű házak építését kellene előtérbe helyezni.

A legnagyobb felületet a zöldségnövények teszik ki, elsősorban az étkezési paprika, a paradicsom, a káposztafélék és a salátafélék. Területileg jóval kisebb, de értékben szintén számottevő volument jelent a dísznövények hajtatása: a vágott virág termesztés, a cserepes dísznövények előállítása, valamint a virágágyi növények felnevelése kiültetési méretig.

A faiskolákban is szoktak termesztőberendezéseket használni. A gyümölcstermő növények közül hazánkban elsősorban a szamóca hajtatása fordul elő, ráadásul az utóbbi években egyre növekvő mértékben.

Magyarországon az évente előállított mintegy 800 millió zöldség- és dísznövénypalánta döntő többségét is termesztőberendezésekben állítják elő. A szabadföldi palántanevelő ágyakban történő palánta előállításnak jóval kisebb a jelentősége.

A termesztőberendezések használatának fő céljai

1. A termesztett növények védelme a külső környezeti tényezőktől, pl. alacsony hőmérséklet, szél, jégeső, nagyobb esőzések, stb.

2. A környezeti tényezők szabályozása – a hőmérséklet, a fény (besugárzás), a páratartalom és a CO_2 szint.

Hőmérséklet

A berendezésben elérhető hőmérséklet alapvetően meghatározza azt, hogy egy adott növényt egy adott időszakban lehet-e benne termeszteni, vagy sem.

A termesztőberendezés burkolata átengedi a fotoszintetikusan aktív (PAR) és a közeli infravörös sugárzás (NIR) döntő részét, a hosszúhullámú sugárzást pedig bent tartja a berendezésben. Ezáltal felmelegszik a belső hőmérséklet, általában számottevően meghaladva a külső hőmérséklet szintjét. Ezt a folyamatot nevezhetjük üvegházhatásnak.

A hőmérsékletet tovább lehet növelni fűtés alkalmazásával. Főbb típusai a légtérfűtés, a hőlégbefúvás, a vegetációs fűtés, a talajfűtés és a hőszivattyúk alkalmazása.

Hazánkban a termesztőberendezések fűtéséhez elsősorban termálvizet használunk, de szóba jöhet a földgáz és növényi eredetű anyagok (fa, pellet, apríték, stb.) is.

Fűtéshez hasonló hatása van az energiaernyők használatának is. A termesztőberendezések egyik legfontosabb jellemzője az úgynevezett ΔT érték. Ez azt fejezi ki, hogy az adott berendezés alkalmazásával mekkora különbséget tudunk elérni a belső és a külső hőmérséklet között.

Hazánkban az egész éves termesztésre szánt berendezéseket 30–35°C-os ΔT-re célszerű tervezni, hogy a szinte minden télen előforduló (-20) – (-25)°C-os fagyok esetén is lehessen +10°C-os belső hőmérsékletet tartani. A termesztőberendezések hőmérsékletének csökkentésére is számos módszer ismert. A legkézenfekvőbb a szellőztetés, mellyel nem csak a hőmérsékletet, hanem a pára- és a CO_2-tartalmat is szabályozhatjuk.

Elkülöníthetünk természetes, csak a szellőzők kinyitásával operáló, és mesterséges, ventillátoros rásegítést alkalmazó változatát is.

A szellőztetésen kívül ismert az árnyékoló ernyők, az árnyékoló festékek, a hűtőfalak, a hőszivattyúk és a ködképzés alkalmazása is a hőmérséklet csökkentésére.

Fény szerepe és szabályozása

A fény szintén kulcsfaktor a hajtatásban. Hazánkban az év során csak rövid ideig optimális a beérkező sugárzás mennyisége. Télen túl kevés, nyáron pedig túl sok. A téli félév során 1%-kal kevesebb besugárzás általában 1%-kal kisebb termésmennyiséget eredményez.

A fényellátottságot minél jobb fényáteresztő képességű anyagok alkalmazásával, mesterséges megvilágítással és a növények által el nem nyelt fényt visszaverő, általában fehér színű talajtakaró anyagok felhasználásával növelhetjük.

A mesterséges megvilágítás nagy költségigénye miatt csak viszonylag kevés kultúra esetében gazdaságos. Hazánkban egyes dísznövényeknél, palántanevelésben, valamint egy-két cserepes fűszernövény előállító és paradicsomhajtató üzemben fordul elő használata. A besugárzás csökkentése árnyékolással történhet.

Páratartalom

A túl nagy páratartalom növeli a gombás és a baktériumos fertőzések fellépésének valószínűségét, valamint csökkenti a transzspiráció hatékonyságát.

A túl alacsony páratartalom a sztómák bezáródását, és ezáltal az asszimilációs és a transzspirációs tevékenység leállását okozhatja. A páratartalmat általában szellőztetéssel csökkenthetjük, és párásító öntözéssel növelhetjük.

Levegő CO_2-tartalma

Asszimilációjuk során a növények CO_2-ot használnak fel és szellőztetés hiányában hamar fel tudják használni a belső légtér CO_2-tartalmanák jó részét.

Zárt térben ugyanakkor lehetőség van a CO_2 szint növelésére is. A levegőben alapesetben meglévő 380 ppm-es (mg/l) koncentrációt 700–1000, egyes helyeken 1200 ppm-re növelik, ezáltal intenzívebbé téve a növények fotoszintézisét.

E célra tartályos CO_2-ot, vagy a fűtőanyagként szolgáló földgáz elégetése során felszabaduló CO_2-ot használnak fel.

2.4.2. Termesztőberendezések típusai

Hazánkban számos különböző típusú, kialakítású termesztőberendezést használnak. Léteznek cégek által gyártott és termesztők által készített egyedi kialakítások is.

Leírásánál általában a következő paramétereket szoktuk megadni: hajók fesztávolsága, hajók száma, magasság/vápamagasság, hosszúság, tartóelemek közötti távolság, tető dőlésszöge (egyenes tetős megoldások esetén), a szellőzőfelület nagysága az alapterület %-ában és a gerinc tájolása.

Csoportosítási lehetőségek

a) Takaróanyaguk alapján – lehetnek műanyag és üveg borítású létesítmények.
A műanyagokon belül megkülönböztethetünk:

- rugalmas – fólia formájú anyagokat, mint pl. a PE, a polivinil-klorid (PVC) és az etil-vinil-acetát (EVA),

- vagy merevebb (kevésbé rugalmas) anyagokat – pl. a polikarbonát (PC), vagy a poli-metil-akrilát (PMA). Ehhez általában mikrométer vastagságú fóliákat használnak fel.

b) Kialakításuk alapján

- Egyhajós – a berendezés tartóelemeinek a talajjal érintkező részei kizárólag a berendezés szélén helyezkednek el.

- Blokkos – több hajót egymáshoz kapcsolunk, úgynevezett vápacsatornák kialakításával. A vápacsatornákat alulról támasztjuk meg és ezek a támasztóelemek a berendezésen belül helyezkednek el.

Blokkosított létesítmény előnyei:

- kevesebb borítóanyagot kell felhasználni,

- 15–20%-kal kisebb a fűtőenergia igény,

- jobb a hőgazdálkodás,

- könnyebb és hatékonyabb a munkavégzés.

Hátrányai:

- a tartószerkezete bonyolultabb,

- drágább és fokozott figyelmet kell fordítani a hókártétel elhárítására.

c) Légtérnagyságuk alapján

Légtérnagyság alatt azt értjük, hogy a berendezés egy alapnégyzetméterére hány köbméter körbezárt légtér jut. A jelenlegi termesztői gyakorlatban azonban a 3–4 m^3/m^2-es értéknél nagyobb berendezéseket nevezik nagylégterűnek.

Blokkosított nagylégterű létesítményeknél a legalább 2 méteres vápamagasság alapkövetelmény. Nagyobb légtérben sokkal hatékonyabban szabályozhatók a környezeti tényezők, a nagyobb termetű növények könnyebben elhelyezhetők és könnyebb a munkavégzés is.

Fűtési szintjük alapján elkülöníthetünk fűtetlen, vészfűtéses, enyhe fűtésű és teljes fűtésű berendezéseket.

- A vészfűtéses létesítmények rendelkeznek egyszerűbb, kisebb teljesítményű fűtőberendezésekkel, amelyeket csak olyan mértékben használnak, hogy fagymentesen tartsák a termesztőberendezést.

- Teljes fűtésű házakban akár a melegigényes, trópusi származású növények is teljes évben termeszthetők. Ehhez 30–35°C hőlépcső (ΔT) biztosítása szükséges. Az enyhe fűtésű berendezésekben e növények termesztése általában csak március és november között biztonságos.

Fóliasátor

Alapesetben egyhajós, alagútszerű létesítmény, amelynek legalább olyan nagy a gerincmagassága, hogy kiegyenesedve be lehessen menni.

Szélessége általában 4,5 és 10 m között változik, magassága 1,8–4 m. Amennyiben csak a sátor elejét és végét lehet kinyitni a szellőztetéshez, akkor 50 méternél hosszabbra nem ajánlatos tervezni.

A bordák távolsága 1,5–2 méter, anyaguk általában fém. Mérettől függően, a bordákat 1–3 vízszintes gerinc elem köti össze a jobb stabilitás érdekében.

A fóliák rögzítésére és feszítésére hazánkban zömében a fólia szélének földelését használják.

A fóliasátornak létezik dupla borítású változata is, ahol a sátor szerkezete egy külső és egy belső csővázból áll, és mindkét vázra felhúznak egy-egy réteg fóliát. A két fólia közötti levegőrétegnek szigetelő hatása van, növekszik a ΔT érték.

A fóliasátrak olcsóbb, még a nagylégterű változatok esetében is maximum 3–4 ezer Ft/m^2 bekerülési költségű berendezések. Hazánkban zömében fűtetlenek, klímájukat nem lehet precízen szabályozni, klímaszabályozásuk általában nem automatizálható.

Mobil blokkfólia

Csak oldható kötéseket tartalmazó, blokkosított, mind a négy oldalán teljes egészében felnyitható termesztőberendezés. A vápamagasság általában 2 méter alatti, és vagy a hossza, vagy a szélessége lehetőleg kisebb, mint 50 méter. A fóliák rögzítése bilincsekkel, rögzítősínekkel, kötelekkel történik.

A bordákat itt is a talajban rögzítik. Hazánkban a 2000-es években elterjedt, általában fűtetlen termesztőberendezés típus. Beruházási költsége 2500–3000 Ft/m^2.

Szellőzése jobb, mint a fóliasátraké, de klímaszabályozása ugyanúgy nem automatizált.

Blokkrendszerű fóliaház

Modern, blokkosított, nagylégterű, betonalapokkal rendelkező, általában automatizált klímaszabályozású, műanyag borítású termesztő létesítmény.

Pályázati források felhasználásával épített változatainak legalább

- 4 m-es vápamagasságúnak,

- 8 m-es hajó fesztávolságúnak,

- minimum 1500 m^2 alapterületűnek,

- legalább 20°C-os ΔT értékűnek kell lennie.

A legtöbb esetben egész évben termesztenek bennük. A hazánkban használt típusok általában kétrétegű fóliaborítással rendelkeznek.

A fóliák rögzítése rögzítősínekkel, feszítése a két fóliaréteg közé befújt levegővel történik.

A fenti paraméterekkel rendelkező berendezés maximális beruházási költsége 17 000 Ft/m^2 a pályázati kiírás alapján.

Üvegház

A kertészeti árutermesztésben használt modern üvegházak jellemzően blokkosított, nagylégterű, betonalapokon nyugvó, automatizált klímaszabályozású létesítmények.

Bekerülési költségük igen nagy, az ÚMVP-s (Új Magyarország Vidékfejlesztési Program) pályázati kiírás alapján maximum 30 000 Ft/m^2.

Ezen üvegházak változatainak:

- legalább 4 m-es vápamagasságúnak,

- 8 m-es hajó fesztávolságúnak,

- minimum 1500 m^2 alapterületűnek,

- legalább 25°C-os ΔT értékűnek,

- minimum 4 mm vastagságú üvegburkolattal rendelkezőnek kell lenniük.

2.4.3. Fólia felhúzása

Az egyik legfontosabb kora tavaszi munka, melyet lehetőleg teljes szélcsendben kell elvégezni.

Egy hagyományos, 7,5 x 50 m-es fóliasátorra való fólia felülete 600 m^2 (12 m x 50 m).

A fólia felhúzásnál az alábbi szempontokat vegyük figyelembe:

- Szélcsendes időben végezni – már egy kisebb széllökés esetén is igen nehéz megtartani.

- Napsütéses időben helyezzük fel a fóliát – optimális esetben >18°C-os hőmérsékleten.

- A vázszerkezetre történő felterítést követően várjunk néhány percig – ezalatt a fólia kissé meglágyul és nyújthatóvá, feszíthetővé válik.

- A fólia alapos megfeszítése alapkövetelmény – a lazán felrakott fólia kevésbé tud ellenállni a szélkároknak. Jól megfeszített állapotban a bordák kiemelkednek, a bordák közötti rész homorú, a fólia fénye jellegzetesen üveges és a fólia ütögetésre dobszerű hangot ad.

- A fóliák rögzítése földeléssel, műanyag bilincsekkel, idomacélokkal és rögzítősínekkel lehetséges.

2.5. Kultúraváltás a zöldséghajtatásban

Hazánkban jelenleg 3500-400 ha-on van termesztőberendezés, amelyet zöldségtermesztés céljára hasznosítanak. Ez az úgynevezett technikai, vagy más néven műszaki felület. Egyes termesztőberendezésekben egy év során nem csak egy, hanem akár több növénykultúrát is felnevelhetnek. Ezért az úgynevezett technológiai felület (jelenleg mintegy 3700 ha) nagyobb a technikai felületnél.

A melegigényes zöldségfajok közül az utóbbi években messze a legnagyobb felületen az étkezési paprikát hajtatták (1550 ha), ezt követte a paradicsom (410 ha) és az uborka (100 ha). A tojásgyümölcsöt, a sárgadinnyét, a tökféléket (beleértve a cukkinit) és a fűszerpaprikát pedig kb. 100 ha-on hajtatják.

A hidegtűrő zöldségek közül a káposztafélék (fejes káposzta, kelkáposzta, kínai kel, karalábé, karfiol) vannak a legnagyobb felületen (880 ha), melyeket a salátafélék (500 ha), majd a különféle gyökérzöldségek (retek, sárgarépa, petrezselyem) követnek.

Az adott zöldségfaj vegetációjának hosszát a termesztőberendezésben (ősz / tél folyamán) a faj (fajta) hőigénye és a létesítmény fűtési szintje határozza meg. A melegigényes zöldségfélék hőoptimuma 22–25°C, a fejlődési küszöbértékük pedig 10°C, amely alatt egyáltalán nem növekednek. Ezen kívül fagyérzékenyek.

A hidegtűrő zöldségnövények hőoptimuma fajtól függően 13–19°C, fejlődési küszöbértékük 2–6°C, és fajtól, fajtától, fejlettségi állapottól függő mértékben a kisebb fagyokat is elviselik.

Fűtési szintjük alapján az alábbi berendezéseket különítjük el:

- Fűtetlen – a külső környezetnél magasabb hőmérsékletet csak maga az üvegházhatást előidéző burkolat biztosítja.

- Vészfűtéses – rendelkeznek egyszerűbb, kisebb teljesítményű fűtőberendezéssel, amelyet csak olyan mértékben használnak, hogy fagymentesen tartsák a létesítményt.

- Enyhe fűtésű – a melegigényes zöldségnövények termesztésére használják márciustól novemberig, míg a hidegtűrők a tél folyamán is termeszthetők.

- Teljes fűtésű – a melegigényes, trópusi származású növények is teljes évben termeszthetők. Ehhez 30–35°C-os ΔT biztosítása szükséges.

Hasznosítási terv – a termesztőberendezésbe beültetésre kerülő fajok sorrendje az adott naptári év alatt. Ez fontos a létesítmény minél jobb kihasználása, a jövedelmező üzemeltetés miatt.

- A teljes fűtésű berendezéseket célszerű egész évben hasznosítani. Ezekben a házakban ma már szinte csak melegigényes kultúrákat termesztenek. A hidegtűrő zöldségnövények fűtött hajtatása az EU-n belüli mediterrán termelő országok konkurenciája miatt nem gazdaságos.

- Az enyhe fűtésű, illetve a vészfűtéses sátrak közel egész éves hasznosítását úgy oldják meg, hogy egyrészt a késő őszi és a kora tavaszi, (esetleg a téli) időszakban hidegtűrő fajokat (saláta, káposztafélék, gyökérzöldségek) hajtatnak.

- Fűtetlen sátrakban a melegigényes növények hajtatása április közepétől október végéig lehet biztonságos, de a jobb kihasználás érdekében még ez elé egy hidegtűrő zöldségnövényt tesznek be.

Kultúraváltás – berendezés- és talajfertőtlenítés

A következő állomány növényvédelmét nagymértékben megkönnyíti, ha a beültetés előtt (kultúraváltásnál) elvégezzük a berendezés talajfertőtlenítését, továbbá a vegyszeres gyomirtást, melyet az alábbiak indokolnak:

- károsító szervezetek szaporítóképletei nagymértékben felszaporodhatnak, megtelepedhetnek a termesztőberendezés falán,

- a felhasznált eszközök (pl. termesztőedények, szaporítóedények) is fertőződnek.

Fertőtlenítéshez

- Az eszközöket 1%-os formaldehid oldattal lefújni vagy beáztatni.

- A berendezések falát formaldehides permetlével kezelni, vagy gombaölőszeres lemosó permetezés (4–5.000 l/ha) is hatásos lehet. Főként akkor, ha az előző kultúrában járványos megbetegedés lépett fel. A műveletet később tiszta vizes lemosás kövesse.

- Az üvegfalakon fellépő algásodást trisós oldattal lehet eltávolítani.

- Gyommentesítés – a gyomnövények számos kórokozó és kártevő gazdanövényéül szolgálnak, elősegítik a károsítók áttelelését, majd gyors felszaporodását. Ez történhet mechanikai és vegyszeres úton is. A vegyszeres gyomirtásnál meg kell győződni, hogy a kiültetés idejére lebomlottak-e már a hatóanyagok. Gyomirtószer maradványokra a fejes saláta a legérzékenyebb a hajtatott zöldségfélék közül.

Talaj fertőtlenítés – különösen a fűtött berendezésekben, több kártevő, nagyobb fertőzési nyomás.

- vegyszeres vagy fizikai módszerekkel – talajlakó gombák, kártevő állatok (fonálférgek, meztelen csigák, lótücskök, drótférgek, pajorok), és egyes vírusok (pl. a dohánymozaik vírus) ellen.

Vegyszeres talajfertőtlenítésre – Ipam, Basamid G, Force G és Formalin (engedélyköteles) használható.

Talajfertőtlenítés műveletei:

- A talaj aprómorzsás és nedves állapota.

- Megfelelő hőmérséklet biztosítása (5°C alatt nem célszerű, mert nincs gázosodás).

- Kezelés után fóliával letakarni a talajfelületet, vagy 20 mm-es vízadaggal beáztatni a talajfelszínt.

- Hatástartam kivárása, amely a hőmérséklettől függ: 5°C-on 30 nap; 18°C-on 7 nap.

- Hatóidő után a talajt szellőztetni (rotálással), majd zsázsa vagy salátamag próbacsíráztatásával ellenőrizni a szermaradvány-mentességet a talajban.

Talajgőzölés – bio- vagy vegyszermentes termesztésnél a vízgőz hőhatásával fertőtlenítik a talajt. Ehhez legalább 30 percre 95°C-ra kell felmelegíteni a közeget, hogy hatásos legyen. A művelet igen költséges és a technikai kivitelezése sem egyszerű. Erre a célra alkalmaznak fóliapárnás, gőzölőekés és gőzölővillás eljárást.

Talajnélküli (izolált) termesztés – ez is lehet a talajfertőtlenítés egyik alternatívája, mivel a metil-bromid használatát 2005-ben betiltották, így nincs teljes hatású talajfertőtlenítő szer a termesztők rendelkezésére.

Ezen termesztési mód jellemzői:

- nagy beruházási és üzemeltetési költség,

- csak fejlett technológiai színvonalú berendezéseknél érdemes megvalósítani,

- a fertőtlenítéshez vagy a közeget kezelik vagy újat használnak fel.

Talajcsere – ez inkább csak elvi lehetőség, mivel igen nagy a költségvonzata és bonyolult a kivitelezése.

A fertőtlenítést követően továbbra is be kell tartani az alapvető higiéniai szabályokat:

- gyommentesen kell tartani a területet,

- el kell távolítani a fertőzési veszélyt okozó növénymaradványokat (ez alól kivétel lehet a biológiai növényvédelem alkalmazásának esete),

- mellőzni kell a hobbi növények elhelyezését a termesztési célt szolgáló berendezésekben (pl. pár tő fertőzött muskátli átteleltetése akár teljes mértékben tönkreteszi az elvégzett fertőtlenítést).

2.6. A hazánkban termesztett zöldségnövények csoportosítása

Magyarország adottságainál fogva 100-nál több zöldségfaj termesztésére alkalmas. Árutermelés szintjén mintegy 40 fajjal foglalkozunk, ahol fontos a nemesített fajták használata. Az összes vetésterület 80–90%-át 12–13 faj fedi le, így a többi fajok vetésterülete minimális.

A növények igényeinek megismeréséhez mindenekelőtt azok származási helyét kell figyelembe venni. Ez mutatja meg, hogy az egyes fajok milyen környezeti viszonyok között alakultak ki, vagyis milyen igényeik vannak a termőhellyel szemben.

Hazánkban a jelentősebb felületen termesztett szántóföldi zöldségnövény fajok a következők:

– paprika

– paradicsom

– görögdinnye

– zöldborsó

– csemegekukorica

– zöldbab

– káposztafélék

– gyökérzöldségek

– hagyma

– konzervuborka

– fűszerpaprika

A zöldségfélék hőigény (származás) szerinti csoportosítása:

- melegigényes zöldségnövények: a trópusokról származó növények, növekedésükhöz magas hőmérséklet és rövidnappalos megvilágítás szükséges, pl. kabakosak, burgonyafélék, csemegekukorica és a zöldbab

- hidegtűrő zöldségnövények: szubtrópusi eredetű növények, főleg a Földközi tenger környékéről, vagy Elő-, és Közép-Ázsiai származásúak. Hőigényük mérsékeltebb, mint az előző csoportnak, fényigény szempontjából hosszúnappalosak, pl. zöldborsó, káposztafélék, gyökérzöldségek, levélzöldségek

A zöldségfélék gyakorlati csoportosítása

- Káposztafélék: fejes káposzta, kelkáposzta, karfiol, bimbóskel

- Gyökérzöldségfélék: sárgarépa, petrezselyem, pasztinák, zeller, retek, cékla, torma

- Hagymafélék: vöröshagyma, fokhagyma, póréhagyma, téli sarjadékhagyma, metélőhagyma

- Burgonyafélék: paradicsom, paprika, tojásgyümölcs, korai burgonya

- Kabakosok: sárgadinnye, görögdinnye, uborka, spárgatök, sütőtök, laskatök

- Hüvelyesek: zöldborsó, zöldbab

- Levélzöldségfélék: fejes saláta, spenót

- Évelő zöldségfélék: spárga, torma, sóska, rebarbara

A zöldségnövények élettartam szerinti csoportosítása

- Egynyáriak, rövid tenyészidejűek (30–60 nap): pl. fejes saláta, retek

- Egynyáriak, közepes tenyészidejűek (60–100 nap): karalábé, cékla

- Egynyáriak, hosszú tenyészidejűek (100 napnál hosszabb): paradicsom, paprika

- Áttelelők: fejes káposzta, kelkáposzta, fejes saláta, spenót

- Kétévesek: fejes káposzta, kelkáposzta, karalábé, bimbóskel, sárgarépa, petrezselyem, zeller, cékla, vöröshagyma, póréhagyma

- Évelő, de egyévesként termesztett: torma

- Évelő, évelőként termesztett: spárga, sóska, rebarbara

A zöldségnövények csoportosítása a fogyasztott rész alapján

Emberi táplálkozásra a zöldségnövények különböző részeit használjuk fel. A gyakorlati felhasználás szempontjából három nagy csoportot különíthetünk el.

- Levelükért, módosult szárukért, virágzatukért: káposztafélék (fejes káposzta, kelkáposzta, karfiol, karalábé, bimbóskel, brokkoli); levélzöldségek (fejes saláta, spenót); évelő zöldségek (spárga, spenót)

- Gyökerükért, hagymájukért, gumójukért: gyökérzöldségek (sárgarépa, petrezselyem, zeller, pasztinák, cékla, retek, torma); hagymafélék (vöröshagyma, fokhagyma, téli sarjadékhagyma, póréhagyma); burgonya

- Termésükért (gyümölcsükért) termesztett zöldségfélék: burgonyafélék (paradicsom, paprika, tojásgyümölcs); kabakosok (sárgadinnye, görögdinnye, tök, uborka); hüvelyesek (zöldborsó, zöldbab)

Dísznövénytermesztés

3.1. A dísznövénytermesztés szerepe

Dísznövénynek nevezzük azokat a növényeket, melyek valamilyen esztétikai értékük (színes levél, habitus, virágzás, levélforma, dekoratív termés), illetve élettani hatásuk miatt alkalmasak kültéri, beltéri dekorációnak, ajándéknak. Ezen növények elkísérnek minket egész életünkben. Találkozhatunk velük az épületeken kívül (kültéren) házi kertekben, társasházak, intézmények udvarain, települések parkjaiban, térelválasztóként, fasorok formájában, virágágyásokban, növényfalak és tetőkertek elemeiként. Beltérben növény-összeültetések, cserepes növények formájában, ajándékcsokorként, esküvői, kegyeleti és egyéb virágkötészeti termékként.

Az esztétikai funkción kívül a dísznövényeknek rendkívül fontos szerepük van az emberi környezet kialakításában, az urbanizáció negatív következményeinek csökkentésében (pl. oxigént termelnek, árnyékolnak, megkötik a levegő káros anyagait). Nemcsak fizikai, hanem pszichológiai hatásuk óriási jelentőséggel bír a városi emberek rekreációjában (pl. közparkok, parkerdők növény együttesei).

A dísznövénytermesztés a kertészeti termesztés dísznövények előállításával foglalkozó ága. A dísznövények üzemi előállításával a dísznövénykertészetek, díszfaiskolák foglalkoznak. Természetesen nem feltétlenül különül el más kertészeti, illetve mezőgazdasági tevékenységtől. Például faiskolákban gyümölcsfákat is előállíthatnak, növényházakban dísznövények, zöldségnövények, gyógynövények válthatják egymást, de ma már a specializáció jellemző az üzemekre. A dísznövényágazat sajnálatos módon korábban sem tartozott és ma sem tartozik a kertészeten belül a kedvezményezett ágazatok közé.

Míg a termesztés jelentős mértékben lecsökkent Magyarországon, addig a dísznövények nagy- és kiskereskedelme, illetve a felhasználásukkal kapcsolatos szolgáltatás (kerttervezés, kertépítés és fenntartás, virágkötészet, beltéri növénydekorációk készítése és fenntartása stb.) jelentős szerepet tölt be.

A dísznövénytermesztés általános jellemzői:

- a kertészet legintenzívebb ágazata,

- egységnyi területen legnagyobb értéket állítja elő, legnagyobb a hozzáadott érték,

- nagy kézimunka-igényű,

- a megtermelt dísznövények különböző részeit hasznosítják díszítési célból,

- a legszerteágazóbb kertészeti ágazat, több mint ezer növényfajjal és azok sokszorosát kitevő fajtával dolgozik,

- a fajtakínálat folyamatosan változik/bővül.

3.2. A dísznövények csoportosítása

A dísznövényeket több szempont szerint is csoportosíthatjuk. A csoportosítás alapjai lehetnek a növények botanikai tulajdonságai, az alkalmazott termesztéstechnológia és a felhasználás területei.

Az alkalmazott termesztéstechnológia alapján szabadföldi és zárt termesztőberendezésben történő termesztést különböztetünk meg.

A növényházi (zárt termesztőberendezésben történő) termesztés főbb területei:

- cserepes levéldísznövények előállítása,

- cserepes virágos dísznövények előállítása,

- virágpalánta előállítás (főleg egy- és kétnyári dísznövényeké),

- vágott virág termesztés,

- vágott zöld termesztés,

- díszfaiskolai szaporítóanyagok előállítása.

A szabadföldi dísznövénytermesztés területei:

- szabadföldi vágott virágok termesztése,

- virághagyma és virágmag termesztés,

- szárazvirág termesztés,

- virágpalánta nevelés (főleg évelő és kétnyári),

- díszfaiskolai termesztés,

- rózsatőtermesztés,

- évelő dísznövények előállítása.

Élettartamuk szerint a főbb csoportok a következők:

Lágyszárúak:

- egynyáriak,

- kétnyáriak,

- évelők (a pázsitfüveket és a hagymásokat sokszor külön csoportba teszik).

Fásszárúak: ezen növények is évelők, de a kertészeti gyakorlatban külön csoportban kezeljük őket:

- lombhullató díszfák,

- örökzöld díszfák,

- lombhullató díszcserjék,

- örökzöld díszcserjék.

Szaporítás mód szerint:

- ivaros,

- ivartalan szaporítást különböztetünk meg.

A szaporítás a termesztésben a legnagyobb hozzáértést igénylő tevékenység, célja a leghatékonyabb módon nagy mennyiségű és kiváló minőségű utód előállítása.

Ivaros szaporítás

A magvetést nevezzük így, ugyanis a mag két ivarsejt egyesülése útján keletkezik. Az utódok lényeges tulajdonságaikban egymással megegyeznek, de részleteikben különbözhetnek. Akkor alkalmazzuk, ha megfelelő mennyiségű csíraképes mag áll rendelkezésre, amiből faj-és fajtaazonos növény fejlődik, valamint a szaporítás ilyen módon gazdaságosan végezhető. Előnye, hogy egyszerűen, olcsón nagy mennyiségű növény állítható elő. Hátránya, hogy nem minden növényt lehet így szaporítani (nincs megfelelő mag, lassan lehet kész növényhez jutni, nem lesz egyöntetű az állomány). Az F1-hibridek kivételt képeznek, amelyek nemesítők által, speciális szülőpárok keresztezése útján előállított magvakból fejlődnek. Hibrid eredetük ellenére egyöntetű kiváló állományt adnak. A magvakat minden évben újra elő kell állítani.

Az ivartalan szaporítás módjai

Tőosztás: az alkalmas anyanövényeket két vagy több részre osztjuk úgy, hogy mindegyiken legyen gyökér és szárrész.

Gyöktörzs feldarabolása: a földalatti rövid szártagú hajtáson rügyek és gyökerek is találhatók, így feldarabolással új növényeket kaphatunk.

Sarjak leválasztása: a növények különböző részein keletkező sarjak leválasztásával új növényeket kaphatunk.

Indanövények leválasztása: a hosszú szártagú hajtásnak, az indának a szárcsomóin gyökeres, leveles indanövények fejlődnek.

Hagyma, hagymagumó, gumó ültetése: számos növény képez ilyen szaporítószervet, amelyből beavatkozás nélkül új növény fejlődik (fiókhagyma, sarjhagyma).

Bujtás: az anyanövény földdel letakart szára járulékos gyökeret fejleszt, majd ezt leválasztva új növényt kapunk. A szobanövényeknél lehetséges a légbujtás, ha a megsebzett szárra nedves mohát, rostos tőzeget kötünk, melyben járulékos gyökerek fejlődnek és leválasztható lesz a gyökeres szár.

Dugványozás: az anyanövényről leválasztott részt gyökereztetjük meg. A legelterjedtebb ivartalan szaporítási mód.

Hajtásdugvány: a növény fiatal leveles hajtásából készítjük a legalább egy ízközös dugványt. A dugványt gyökeresedésig meleg, párás és árnyékos helyen nedves, steril szaporító közegben tartjuk.

Szárdugvány: több éves, gyakran levél nélküli szárból készítjük, amelyeket függőlegesen vagy vízszintesen helyezünk el a szaporítóközegben.

Fejdugvány: ezekből lesz a legformásabb növény. Cserepes levéldísznövénynél gyakran alkalmazzák.

Levéldugvány: az afrikai ibolyánál és a levélbegóniáknál gyakran használt szaporítási mód.

Mikroszaporítás: a növény valamelyik részének sejtjeiből vagy szöveteiből laboratóriumi körülmények között mesterséges táptalajon növényeket állítunk elő. A dísznövénytermesztésben gyakran alkalmazott módszer.

Szemzés: a fás növények fajtáinak szaporításánál alkalmazzák. Megkülönböztetünk hajtó-és alvószemzést. A szemzés felfogható egyrügyes oltásnak is.

Oltás: szintén a fás szárú növényeknél alkalmazzák. Az alanyra általában több rügyes oltócsapot helyeznek.

Spóravetés: a páfrányok szaporításának módja (Gyakran a magvetéshez csoportosítják, mert a technológiai művelet nagyon hasonló).

A környezeti igény szerinti csoportosítás a növényfelhasználást könnyítik meg:

- szárazságtűrő növények,

- vízigényesek, vízinövények,

- árnyékot, félárnyékot tűrő növények,

- tápanyag iránt igényes növények,

- fagytűrő növények,

- fagyérzékenyek,

- melegigényes növények.

A javasolt felhasználás szerinti csoportosításra példák:

- virágágyak beültetésére alkalmas alacsony növények,

- virágágyak beültetésére alkalmas magas növények,

- virágágyak szegélyezésére alkalmas növények,

- szőnyegágyba alkalmas növények,

- sziklakertbe alkalmas növények,

- sírok beültetésére alkalmas növények,

- erkélyládák beültetésére alkalmas növények,

- virágtartó edények beültetésére alkalmas növények,

- kerti tóba alkalmas növények,

- száraz csokrok készítésére felhasználható növények,

- fasorok kialakítására alkalmas növények.

A növénycsoportok közötti határok nem „szorosak”. Vannak olyan lágyszárú évelők, aminek egyes fajtáit egynyáriként kezelünk, egyes cserjefajok fajtái is akár más-más kategóriába tartozhatnak.

3.3. A dísznövénytermesztés a világban

Az elmúlt 20–30 évben a világ dísznövénytermesztésében óriási változás állt be. A termesztés és a felhasználás helyszíne a jól szállítható növények esetében különvált. Azokban az országokban, melyek klimatikus adottsága és az olcsó munkaerő miatt gazdaságosan történhet a termesztés (Kenya, Kolumbia, Etiópia, Ecuador) hatalmas területen sikeres vágottvirág-termesztés folyik. Ezen országok áruival sem az európai sem az észak-amerikai termékek sem tudják felvenni a versenyt, hisz ott gyakorlatilag hűtés és fűtés nélkül olcsó munkaerővel alacsony bekerülési költséggel kiváló minőséget tudnak elérni (szegfű, rózsa, krizantém). A „helyi” termesztésben azok a növények állíthatók elő gazdaságosan, melyek szállítási költsége jelentős, illetve (vagy) nem bírják a hosszabb szállítást (pl. egynyáriak, muskátli, árvácska, liliom, egyes faiskolai termékek).

3.4. A dísznövénytermesztés Magyarországon

A magyarországi dísznövénytermesztésről nem állnak rendelkezésünkre pontos adatok. Az AKI Statisztikai Osztályra 2016-ban beérkezett adatok alapján a dísznövénytermesztésre használt terület összesen 1 272 ha volt, ebből szabadföldi 1 209 ha, fedett fűthető 52 ha, fedett fűtetlen terület 11 ha. Más források 2000 hektárra becsülik a termesztő felületet.

A dísznövényágazat területi részesedése az ország mezőgazdasági területének csak kb. 0,16%-a, de lényegesen magasabb termelési értéket képvisel, mint a többi ágazat, munkaerő-felhasználása jelentős.

3.5. Segédlet a Dísznövénytermesztés I. és II. tantárgyak növényismereti tananyagához

Tudományos név

Kiejtés

Magyar név

Abies alba

Ábiesz alba

közönséges jegenyefenyő

Abies nordmanniana

Ábiesz nordmanniána

kaukázusi jegenyefenyő

Acer campestre

Ácer kampesztre

mezei juhar

Acer negundo

Ácer negundó

zöld juhar

Acer palmatum

Ácer palmátum

ujjas juhar

Acer platanoides

Ácer platanoidesz

korai juhar

Acer pseudoplatanus

Ácer pszeudoplatánusz

hegyi juhar

Acer saccharinum

Ácer szahharínum

ezüst juhar

Achillea filipendulina

Ahillea filipendulina

sárga cickafark

Achillea millefolium

Ahillea millefólium

közönséges cickafark

Aesculus x carnea

Észkulusz karnea

hússzínű vadgesztenye

Aesculus hippocastanum

Észkulusz hippokasztánum

közönséges vadgesztenye

Ageratum houstonianum

Agerátum husztóniánum

mexikói bojtocska

Ailanthus altissima

Ajlantusz altisszima

mirigyes bálványfa

Ajuga reptans

Ajuga reptansz

indás ínfű

Alnus glutinosa

Alnusz glutinóza

mézgás éger

Alstroemeria hybrida

Alsztroméria hibrida

inkaliliom

Alternanthera ficoidea var. amoena

Alternantéra ficoidea varietász amoéna

papagájlevél

Amaranthus caudatus

Amarantusz kaudátusz

bókoló amaránt

Amorpha fruticosa

Ámorfa frutikóza

cserjés gyalogakác

Ananas comosus

Ananász komózusz

ananász

Anemone hupehensis var. japonica

Anemóne hupehenzisz varietász japonika

japán szellőrózsa

Anemone sylvestris

Anemóne szilvesztrisz

erdei szellőrózsa

Antirrhinum majus

Antirrínum májusz

kerti oroszlánszáj

Aquilegia vulgaris

Akvilégia vulgárisz

közönséges harangláb

Aster alpinus

Ászter alpinusz

havasi őszirózsa

Aster amellus

Ászter amellusz

csillagőszirózsa

Aster dumosus

Ászter dumózusz

törpe őszirózsa

Aster novi-belgii

Ászter novi-belgi

kopasz őszirózsa

Astilbe x arendsii

Asztilbe arendsi

kerti tollbuga

Aubrieta x cultorum

Aubriéta cultórum

kerti pázsitviola

Aucuba japonica

Aukuba japonika

japán babérsom

Bassia scoparia

Basszia szkoparia

kerti seprűfű

Begonia x hiemalis

Begónia hiemálisz

téli begónia hibridek

Begonia semperflorens-cultorum hibridek

Begónia szemperflorensz-kultórum hibridek

mindignyíló begónia

Begonia tuberhybrida

Begónia tuberhibrida

gumós begónia

Bellis perennis

Bellisz perennisz

kerti százszorszép

Berberis julianae

Berberisz juliáné

Júlia-borbolya

Berberis thunbergii

Berberisz tunbergi

japán borbolya

Berberis vulgaris

Berberisz vulgárisz

közönséges borbolya, sóskaborbolya

Bergenia crassifolia

Bergénia krasszifólia

vaskoslevelű bőrlevél

Betula pendula

Betula pendula

közönséges nyír

Bidens ferulifolia

Bidensz ferulifólia

husánglevelű farkasfog

Buddleia davidii

Budleja dávidi

illatos nyáriorgona

Buxus sempervirens

Buxusz szempervírensz

örökzöld puszpáng

Calceolaria herbeohybrida

Kalceolária herbeohibrida

tarka papucsvirág

Calendula officinalis

Kalendula officinálisz

kerti körömvirág

Callistephus chinensis

Kallisztéfusz kinenzisz

kerti őszirózsa

Caltha palustris

Kalta palusztrisz

mocsári gólyahír

Campanula carpatica

Campanula kárpátika

kárpáti harangvirág

Campanula medium

Kampanula médium

csupros harangvirág, bögrevirág

Campsis radicans

Kampszisz radikansz

trombita-folyondár

Canna x generalis

Kánna generálisz

kerti kanna, virágnád

Caragana arborescens

Karagána arboreszcensz

sárga borsófa

Carpinus betulus

Kárpínusz betulusz

közönséges gyertyán

Catalpa bignonioides

Katalpa bignonioidesz

szívlevelű szivarfa

Celosia argentea var. cristata f. cristata

Celózia argentea varietász krisztáta forma krisztáta

tarajos celózia, kakastaréj

Celosia argentea var. cristata f. plumosa

Celózia argentea varietász krisztáta forma plumóza

tollas celózia

Celtis occidentalis

Celtisz okcidentálisz

nyugati ostorfa

Cerastium tomentosum

Cerasztium tomentózum

molyhos madárhúr

Chaenomeles speciosa

Kenomélesz szpecóza

japánbirs, skarlátvörös, díszbirs

Chamaecyparis lawsoniana

Kamecipárisz lavzóniána

oregoni hamisciprus

Clematis x jackmanii

Klemátisz dzsekmeni

kerti klemátisz

Consolida ambigua

Konszolida ambigua

egynyári szarkaláb, kerti szarkaláb

Convallaria majalis

Konvallária majálisz

májusi gyöngyvirág

Cornus alba

Kornusz alba

fehér som

Cornus mas

Kornusz mász

húsos som

Cornus sanguinea

Kornusz szangvínea

veresgyűrűsom

Corylus avellana

Korílusz avellána

erdei mogyoró

Corylus colurna

Korílusz kolurna

török mogyoró

Cosmos bipinnatus

Kozmosz bipinnátusz

kerti pillangóvirág

Cotinus coggygria

Kotínusz koggigria

cserszömörce

Cotoneaster dammeri

Kotoneászter dammeri

szőnyegmadárbirs

Cotoneaster horizontalis

Kotoneászter horizontálisz

kerti madárbirs

Crataegus laevigata

Kratégusz lévigáta

csere-galagonya, kétbibés galagonya

Crataegus monogyna

Kratégusz monogina

egybibés galagonya

Crocus vernus

Krókusz vernusz

tavaszi sáfrány

Cucurbita pepo

Kukurbita pépó

dísztök

Dahlia x hortensis

Dália hortenzisz

dália

Deutzia scabra

Dajcia szkabra

érdeslevelű gyöngyvirágcserje

Dianthus barbatus

Diantusz barbátusz

török szegfű

Dianthus caryophyllus

Diantusz kariofillusz

szegfű

Dianthus caryophyllus Chabaud fajtacsoport

Diantusz kariofillusz Sabó fajtacsoport

sabószegfű, egynyári szegfű

Digitalis purpurea

Digitálisz purpurea

piros gyűszűvirág

Erysimum cheirii

Eriszímum kejri

sárgaviola

Euonymus europaeus

Evonímusz európeusz

csíkos kecskerágó

Euonymus fortunei

Evonímusz fortunei

repkény-kecskerágó

Euonymus japonicus

Evonímusz japonikusz

japán kecskerágó

Euphorbia marginata

Euforbia margináta

tarka kutyatej, jégvirág

Euphorbia myrsinites

Euforbia mírzinítesz

délszaki kutyatej

Euphorbia polychroma

Euforbia polikróma

színváltó kutyatej

Fagus sylvatica

Fágusz szilvatika

közönséges bükk

Forsythia x intermedia

Forzítia intermédia

hibrid aranycserje

Fraxinus excelsior

Fraxínusz excelzior

magas kőris

Fraxinus ornus

Fraxínusz ornusz

virágos kőris, mannakőris

Fritillaria imperialis

Fritillária imperiálisz

császárkorona

Gaillardia aristata

Gajlardia arisztáta

évelő kokárdavirág

Galanthus nivalis

Galantusz niválisz

kikeleti hóvirág

Galeobdolon luteum

Galeobdolon luteum

sárga árvacsalán

Gazania rigens

Gazánia rigensz

pompás záporvirág

Geranium sanguineum

Geránium sangvíneum

piros gólyaorr

Ginkgo biloba

Ginko bilóba

páfrányfenyő

Gladiolus x gandavensis

Gladiólusz gandavenzisz

kerti kardvirág

Gleditsia triacanthos

Gledícsia triakantosz

tövises lepényfa, krisztustövis

Gomphrena globosa

Gomfréna globóza

kerti golyófüzény, bíborka, gombvirág

Gypsophila elegans

Gipszofíla elegansz

kerti fátyolvirág, egynyári fátyolvirág

Gypsophila paniculata

Gipszofíla panikuláta

buglyos fátyolvirág

Hedera canariensis

Hedera kanarienzisz

kanári-borostyán

Hedera helix

Hedera hélix

közönséges borostyán

Helianthus annuus

Heliantusz annusz

napraforgó

Helichrysum bracteatum var. monstrosum

Helikrízum brakteátum varietász monsztrózum

kerti szalmavirág

Helichrysum petiolare

Helikrízum petioláre

kereklevelű szalmagyopár

Hibiscus rosa-sinensis

Hibiszkusz róza-szinenzisz

kínai hibiszkusz

Hibiscus syriacus

Hibiszkusz szíriákusz

kerti mályvacserje, hibiszkusz

Hosta lancifolia

Hoszta lancifólia

lándzsáslevelű árnyékliliom

Hosta plantaginea

Hoszta plantaginé

útifűlevelű árnyékliliom

Hyacinthus orientalis

Jácintusz orientálisz

kerti jácint

Hydrangea macrophylla

Hidrangea makrofilla

kerti hortenzia

Iberis sempervirens

Iberisz szempervirensz

örökzöld tatárvirág

Ilex aquifolium

Ilex akvifólium

közönséges magyal

Impatiens új-guineai hibridek

Impátiensz új-gvíneai hibridek

nenyúljhozzám, nebáncsvirág

Impatiens walleriana

Impáciensz valleriána

vízifukszia, pistike, törpe, rózsás balzsamína

Ipomoea purpurea

Ipomea purpurea

kerti hajnalka

Ipomoea tricolor

Ipomea trikolor

nagyvirágú hajnalka

Iresine herbstii

Irezíne herbszti

egynyári pelyvavirág

Iresine lindenii

Irezíne lindeni

évelő pelyvavirág

Iris germanica

Írisz germanika

kerti nőszirom

Iris hollandica

Írisz hollandika

holland nőszirom

Iris pseudacorus

Írisz pszeudakórusz

mocsári nőszirom

Iris pumila

Írisz pumila

törpe nőszirom

Iris sibirica

Írisz szibirika

szibériai nőszirom

Juniperus chinensis

Junipérusz kinenzisz

kínai boróka

Juniperus communis

Junipérusz kommunisz

közönséges boróka

Juniperus sabina

Junipérusz szabina

nehézszagú boróka

Juniperus virginiana

Junipérusz virdzsiniána

virginiai boróka

Kerria japonica

Karria japonika

teltvirágú boglárkacserje

Koelreuteria paniculata

Körajtéria panikuláta

bugás csörgőfa

Laburnum anagyroides

Laburnum anagiroidesz

közönséges aranyeső, sárgaakác

Lantana camara

Lantána kamara

tarka sétányrózsa

Larix decidua

Lárix decidua

európai vörösfenyő

Lathyrus odoratus

Latírusz odorátusz

szagosbükköny, illatos lednek

Lavandula angustifolia

Lavandula angusztifólia

orvosi levendula

Ligustrum ovalifolium

Ligusztrum ovalifólium

széleslevelű fagyal

Ligustrum vulgare

Ligusztrum vulgáre

közönséges fagyal

Lilium hibridek

Lilium hibridek

liliomok

Limonium sinuatum

Limónium szinuátum

kerti sóvirág, egynyári sóvirág

Liriodendron tulipifera

Liriodendron tulipiféra

amerikai tulipánfa

Lobelia erinus

Lobélia erinusz

törpe lobélia

Lonicera fragrantissima

Lonicéra fragrantisszima

illatos lonc

Lonicera pileata

Lonicéra pileáta

aprólevelű lonc, törpe lonc

Lonicera tatarica

Lonicéra tatarika

tatárlonc

Lonicera x tellmanniana

Lonicéra tellmanniána

magyar lonc

Lunaria annua

Lunária annua

kerti holdviola

Lupinus polyphyllus

Lupínusz polifillusz

erdei csillagfürt

Magnolia x soulangiana

Magnólia szulandzsiána

nagyvirágú liliomfa

Mahonia aquifolium

Mahónia akvifólium

kerti mahónia

Malus hibridek

Málusz hibridek

díszalma

Matthiola incana

Mattióla inkána

kerti viola

Morus alba

Mórusz alba

fehér eperfa

Muscari neglectum

Muszkari neglektum

fürtös gyöngyike

Myosotis alpestris

Miozótisz alpesztrisz

havasi nefelejcs

Narcissus x incomparabilis

Nárcisszusz inkomparábilisz

pompás nárcisz

Narcissus poeticus

Nárcisszusz poétikusz

fehér nárcisz

Narcissus pseudonarcissus

Nárcisszusz pszeudonárcisszusz

csupros nárcisz

Nerium oleander

Nérium oleánder

leánder

Nuphar luteum

Nufar lúteum

sárga vízitök

Nymphaea alba

Nímpfea alba

fehér tündérrózsa, fehér tavirózsa

Paeonia lactiflora

Peónia laktiflóra

illatos peónia, pünkösdirózsa

Paeonia officinalis

Peónia officinálisz

kerti bazsarózsa, pünkösdirózsa

Paeonia suffruticosa

Peónia szuffrutikóza

fás babarózsa

Papaver orientale

Papáver orientále

keleti mák, évelő mák, díszpipacs

Parthenocissus quinquefolia

Partenocisszusz kvinkvefólia

tapadó vadszőlő

Parthenocissus tricuspidata

Partenocisszusz trikuszpidáta

vadszőlő

Pelargonium zonale

Pelargónium zonále

muskátli

Pennisetum setaceum

Pennizétum szetáceum

rózsás tollborzfű

Pennisetum villosum

Pennizétum villózum

ezüstös tollborzfű

Petunia x hybrida

Petúnia hibrida

kerti petúnia

Petunia Surfinia fajtacsoport

Petúnia szurfínia fajtacsoport

kisvirágú petúnia

Phaseolus coccineus

Fazeólusz kokcíneusz

tűzbab, törökbab

Philadelphus coronarius

Filadelfusz koronáriusz

pompás jezsámen

Phlox drummondii

Flox drummondi

egynyári lángvirág, kerti lángvirág

Phlox paniculata

Flox panikuláta

bugás lángvirág, évelő lángvirág

Picea abies

Pícea ábiesz

közönséges lucfenyő

Picea pungens

Pícea pungensz

szürke lucfenyő, szúrós luc

Pinus mugo

Pínusz mugo

törpefenyő

Pinus nigra

Pínusz nigra

feketefenyő

Pinus strobus

Pínusz sztróbusz

selyemfenyő

Pinus sylvestris

Pínusz szilvesztrisz

erdeifenyő

Pinus wallichiana

Pínusz vallikiána

himalájai selyemfenyő

Platanus x hybrida

Platánusz hibrida

közönséges platán

Plectranthus forsteri

Plektrantusz forszteri

kakassarkantyú

Populus alba

Populusz alba

fehér nyár

Populus nigra

Populusz nigra

fekete nyár

Populus simonii

Populusz szimóni

kínai nyár

Portulaca grandiflora

Portuláka grandiflóra

porcsinrózsa, kukacvirág

Primula elatior

Primula elácior

sudár kankalin

Primula malacoides

Primula malakoidesz

emeletes primula

Primula vulgaris

Primula vulgárisz

szártalan kankalin

Primula x polyantha

Primula polianta

sokvirágú kankalin

Prunus laurocerasus

Prunusz laurocerázusz

babérmeggy

Prunus serrulata

Prunusz szerruláta

japán díszcseresznye

Prunus triloba

Prunusz trilóba

rózsamandula, babarózsa

Pseudotsuga menziesii

Pszeudocsuga menzieszi

duglászfenyő

Pulsatilla vulgaris ssp. grandis

Pulzatilla vulgárisz szubszpéciesz grandisz

leánykökörcsin

Pyracantha coccinea

Pirakanta kokcínea

tűztövis

Quercus cerris

Kverkusz cerrisz

csertölgy

Quercus petraea

Kverkusz petrea

kocsánytalan tölgy

Quercus robur

Kverkusz robúr

kocsányos tölgy

Quercus rubra

Kverkusz rubra

vörös tölgy

Robinia pseudoacacia

Robínia pszeudoakácia

fehér akác

Rosa canina

Róza kanina

vadrózsa, gyepűrózsa

Rosa rugosa

Róza rugóza

japán rózsa, ráncoslevelű rózsa

Rudbeckia hirta

Rudbekkia hirta

egynyári kúpvirág

Rudbeckia fulgida var. speciosa

Rudbekkia fulgida varietász specióza

szépséges kúpvirág

Salix alba

Szálix alba

fehér fűz

Salix caprea

Szálix kaprea

kecskefűz

Salvia farinacea

Szalvia farinácea

hamvas zsálya

Salvia splendens

Szalvia szplendensz

tűzpiros zsálya, paprikavirág

Sambucus nigra

Szambukusz nigra

fekete bodza

Sedum acre

Szédum akre

csípős varjúháj

Sedum album

Szédum album

fehér varjúháj

Sedum reflexum

Szédum reflexum

kövi varjúháj

Sedum spectabile

Szédum szpektábile

pompás varjúháj

Sedum spurium

Szédum spúrium

kaukázusi varjúháj

Sempervivum tectorum

Szempervívum tektórum

házi kövirózsa

Senecio cineraria

Szeneció cinerária

hamvaska, ezüstlevél

Solenostemon scutellarioides

Szolenosztemon szkutellaroidesz

tarka kóleusz, mozaiklevél, virágcsalán

Solidago hybrida

Szolidágó hibrida

aranyvessző

Sophora japonica

Szofóra japonika

közönséges japánakác

Sorbus aucuparia

Szorbusz aukupária

madárberkenye

Spiraea x vanhouttei

Spírea vanhutti

kerti gyöngyvessző

Stachys byzantina

Sztahisz bizantína

gyapjas tisztesfű, nyúlfüle, nyuszifül

Symphoricarpos albus

Szimforikarposz albusz

keleti hóbogyó

Symphoricarpos orbiculatus

Szimforikarposz orbikulátusz

piros bogyóslonc

Syringa x chinensis

Sziringa kinenzisz

kínai orgona

Syringa vulgaris

Sziringa vulgárisz

orgona

Tagetes erecta

Tagétesz erekta

nagy büdöske, bársonyvirág

Tagetes patula

Tagétesz patula

alacsony büdöske, bársonyvirág

Tamarix gallica

Tamarix gallika

francia tamariska

Tamarix tetrandra

Tamarix tetrandra

keleti-tamariska, korai tamariska

Taxus baccata

Taxusz bakkáta

tiszafa

Thuja occidentalis

Tuja okcidentálisz

nyugati tuja

Tilia cordata

Tília kordáta

kislevelű hárs

Tilia platyphyllos

Tília platifillosz

nagylevelű hárs

Tilia tomentosa

Tília tomentóza

ezüst hárs

Tropaeolum majus

Tropeólum májusz

kerti sarkantyúka

Tulipa hibridek

Tulipa hibridek

tulipán

Typha latifolia

Tífa latifólia

széleslevelű gyékény

Verbena hybrida

Verbéna hibrida

tarka verbéna, kerti vasfű

Verbena rigida

Verbéna rigida

lila verbéna, vasfű

Veronica incana

Veronika inkána

szürke veronika

Viburnum lantana

Viburnum lantána

ostorménfa, ostorménbangita

Viburnum opulus

Viburnum opulusz

kányabangita

Viburnum rhytidophyllum

Viburnum ritidofillum

örökzöld bangita

Vinca major

Vinka májor

nagy télizöld meténg

Vinca minor

Vinka minor

kis télizöld meténg

Viola odorata

Viola odoráta

illatos ibolya

Viola wittrockiana

Viola vitrokiána

kerti árvácska

Weigela florida

Vejgéla florida

kerti rózsalonc

Wisteria sinensis

Visztéria szinenzisz

lilaakác, kínai akác

Zantedeschia aethiopica

Zantedésia etiópika

kála, fehér tölcsérvirág

Zinnia elegans

Cínnia elegansz

pompás rézvirág, legényrózsa

Kertészeti alapismeretek II.

Gyümölcstermesztés

Szerkesztette:

Dr. Csihon Ádám

tanársegéd

Szőlőtermesztés

Szerkesztette:

Dr. Rakonczás Nándor

adjunktus

Gyümölcstermesztés

4.1. A világ gyümölcstermesztése

A világ gyümölcstermesztésének volumene az elmúlt évtizedekben a mezőgazdasági termelés átlagát meghaladó mértékben növekedett. Legintenzívebb a növekedés a fejlődő országokban, elsősorban Ázsiában (pl. Kína) és Dél-Amerikában. A fejlett országokban, illetve földrészeken a gyümölcsök fogyasztása magas szintet ért el, a termesztés növekedése viszont több helyen lassuló ütemű (Észak-Amerika), illetve néhol stagnálás, vagy csökkenés is tapasztalható (Európai Unió országai).

A világ gyümölcstermelése 2014-ben megközelítette a 690 millió tonnát, aminek több mint felét az ázsiai országok adják (1. táblázat). A kontinensek közül Ázsiát (54%) követi Amerika (21%), Afrika (13%), Európa (11%) és Óceánia (1%).

1. táblázat: A világ gyümölcstermesztésének földrészenkénti megoszlása
(Forrás: FAO, 2014)

millió tonna

%

Ázsia

370,4

54

Amerika

146,9

21

Afrika

91,5

13

Európa

73,7

11

Óceánia

7,0

1

Összesen

689,4

100

A mérsékelt égövi gyümölcsöket termesztő legfontosabb országok az északi féltekén helyezkednek el. Ezen országok egy része önellátó (USA, Kína), mind az export, mind az import elhanyagolható a megtermelt mennyiséghez viszonyítva. A gyümölcsexportáló országok (pl. Olaszország, Franciaország, Spanyolország, Görögország) termésmennyiségei jóval meghaladják a belföldi igényeket. Az importáló országok zöme a gyümölcstermesztés szempontjából kedvezőtlen adottságú fejlett országok (pl. Németország, Anglia). Az utóbbi néhány évtizedben jelentőssé vált a déli féltekén termelő országok mérsékelt égövi gyümölcsexportja az északi féltekére. A féléves évszakeltolódásból következően az ausztrál, új-zélandi, dél-afrikai, chilei termesztők télen és tavasszal friss gyümölcsöt tudnak szállítani az európai piacokra.

A mérsékelt égöv legjelentősebb gyümölcsfaja az alma. Az északi és déli félteke eltérő évszakai, a szállíthatóság és a tárolhatóság lehetővé teszi, hogy az alma az év minden hónapjában a szubtrópusi és trópusi gyümölcsfajok mellett a fogyasztók asztalán legyen.

A világon termelt főbb gyümölcsfajok termésmennyiségét tekintve a banán áll az első helyen, amelyet az alma, a narancs és a szőlő követ közel azonos részaránnyal (2. táblázat). A mérsékelt égövi gyümölcsök közül még a körte és az őszibarack tartozik a 10 legnagyobb mennyiségben termesztett gyümölcsféle közé.

2. táblázat: A legnagyobb mennyiségben termesztett gyümölcsfajok a világon
(millió tonna) (FAO adatok)

1990

1995

2000

2005

2010

Banán

47,2

56,8

66,0

80,2

105,7

Alma

41,0

49,3

59,1

62,4

70,6

Narancs

49,7

58,5

63,8

63,1

69,0

Szőlő

59,7

56,0

64,8

67,4

67,5

Mangó

17,2

22,6

24,7

31,6

37,2

Mandarinfélék

12,5

16,2

18,4

24,0

23,9

Körte

9,6

12,4

16,3

19,4

22,7

Őszibarack

9,4

10,9

13,4

17,8

20,8

Ananász

11,8

13,1

15,1

17,7

20,4

Citrom

7,3

8,7

11,4

12,3

15,0

Az európai országoknak a korábbi évtizedekben a csonthéjas gyümölcsűek termesztésében volt meghatározó szerepe. A jelentősen megnövekedett Ázsiai termelésnek is köszönhetően mára már csak a meggy (63%) és a cseresznye (36%) részaránya kiemelkedő. A többi csonthéjas közül kontinensünk adja a világ szilva termésének 25%-át, kajszi termésének 22%-át, őszibarack termésének 18%-át. Az almatermésűek közül az alma részesedése 20%, a körtéé pedig 12%.

4.2. Hazánk gyümölcstermesztése

A hazai gyümölcstermesztésben mintegy 20 mérsékelt égövi gyümölcsfaj termesztéséhez kedvezőek a feltételek (3. táblázat). Az 1950-es évektől kezdődően folyamatosan nőtt a megtermelt termésmennyiségünk, 1967-ben meghaladta az 1 millió tonnát. Az 1980-as évek elején már 2 millió tonna fölött volt az összes gyümölcs mennyisége, ami az 1990-es évek végére visszaesett 1 millió tonnára. Napjainkban évente átlagosan 800 ezer tonna termést állítunk elő.

3. táblázat: Magyarország gyümölcstermesztése (1000 t)
(Forrás: Fruitveb, 2016)

2006

2007

2008

2009

2010

2011

2012

2013

2014

2015

Alma

488,0

214,0

583,0

545,0

488,4

300,1

750,0

585,0

920,0

520,0

Körte

38,5

11,3

39,7

40,1

35,5

21,1

25,1

36,0

40,0

36,0

Cseresznye

8,4

7,5

9,0

11,0

5,7

11,6

7,7

15,0

18,0

15,0

Meggy

63,2

51,3

80,6

73,0

68,8

65,8

63,2

70,5

83,0

63,0

Kajszi

42,0

24,0

36,6

46,9

37,8

26,0

9,5

23,0

34,0

19,7

Őszibarack

69,8

48,5

61,8

65,0

62,6

39,0

11,6

40,0

48,0

42,0

Szilva

64,0

47,0

72,1

68,0

64,3

51,0

74,3

60,0

78,0

67,0

Szamóca

6,6

4,6

7,8

8,5

3,8

4,3

6,9

7,5

10,0

9,5

Málna

11,5

6,9

8,9

7,8

3,7

2,1

1,1

1,3

1,2

1,0

Szeder

6,3

5,2

6,5

6,0

2,7

1,7

2,4

2,0

2,0

2,0

Egres

2,0

1,2

1,9

2,0

0,9

1,1

1,3

1,0

0,6

0,5

Ribiszke

10,6

8,6

10,0

10,0

5,2

5,9

6,5

7,0

8,8

8,5

Dió

6,0

3,5

6,5

7,2

6,1

6,5

6,2

7,8

9,4

10,2

Termesztett bodza

7,5

8,3

9,2

9,8

8,1

8,7

10,9

11,0

15,0

16,3

Egyéb gyümölcsféle

17,8

15,2

19,2

21,9

16,8

13,8

22,0

23,0

25,0

24,2

Gyümölcs összesen

842,2

457,1

952,8

922,2

810,4

558,7

998,7

890,1

1293,0

834,9

Gyümölcstermesztésünkben az alma a korábbiakhoz hasonlóan továbbra is domináns, az összes termés kb. 60–65%-át adja. Magyarország almatermése átlagos években 550–600 ezer tonna, ami az EU 5. legnagyobb mennyisége. Probléma viszont, hogy ezen mennyiség csak kisebb része (20–30%) étkezési minőségű gyümölcs.

A csonthéjasok együttesen 25–30%-ot, míg a héjasok és a bogyósok együttesen 4–5%-ot képviselnek a hazai termesztésből. Csonthéjasok közül egyedül a meggy esetében van meghatározó szerepünk a piacokon, 50–70 ezer tonnás termésmennyiségünkkel a világ vezető meggytermesztő országai közé tartozunk. Bogyósok közül hazánk a bodzatermesztés tekintetében emelkedik ki, 15–20 ezer tonnás termesztett mennyiségünk a világ termésének kb. felét jelenti.

4. ábra: Hazánkban termesztett gyümölcsfélék termésmennyiségének megoszlása (%) (Forrás: Fruitveb, 2015)

Magyarországon a gyümölcstermő területek nagysága jelenleg 77 ezer hektár. Ezen felületnek sajnos mindössze 1/3-a tekinthető olyan korszerű ültetvénynek, melyre hosszú távon versenyképes termelés alapozható. Legnagyobb gyümölcstermő körzet az Északkelet-magyarországi régió (Szabolcs-Szatmár-Bereg, Borsod-Abaúj-Zemplén, Hajdú-Bihar megye), ahol az összes gyümölcsünk kb. 50%-a terem. Ebből a régióból származik az alma, a meggy, a szilva, a dió és a bodza termésünk meghatározó része. Hagyományos termőkörzet a Duna-Tisza-köze, ahol a csonthéjas termésűeknek van nagy jelentősége. Termőfelületét tekintve kisebb arányú, de növekvő tendenciájú a délnyugat-dunántúli termőkörzet.

4.3. Termesztett gyümölcsfajaink

Alma

A legnagyobb mennyiségben előállított gyümölcsfélénk, részesedése az összes hazai gyümölcstermesztésből 60% feletti. Termőterületét tekintetve az elmúlt években az ágazat folyamatos zsugorodásának lehettünk tanúi, az ezredforduló környékén meglévő mintegy 41 ezer hektár ültetvényből ugyanis mára mindössze 27 ezer hektár maradt. A rendszerváltás előtti években az alma termesztésének volumene egyes években elérte az 1,0–1,2 millió tonnát is, ami az utóbbi 10–15 évben 400–600 ezer tonna körül stabilizálódott. Legnagyobb termőtája Szabolcs-Szatmár-Bereg megye, de jelentős mennyiségű almát termesztenek Hajdú-Bihar, Borsod-Abaúj-Zemplén, Bács-Kiskun és Zala megyében.

Körte

Az elmúlt években 20–40 ezer tonna körüli volt a termésmennyiség körtéből. Rendkívül igényes gyümölcsfajunk, amely csak kiegyenlített klímájú (csapadékos, párás), kiváló adottságokkal rendelkező mikrokörzetekben termeszthető eredményesen. A legnagyobb mennyiséget Borsod-Abaúj-Zemplén megyében és Zala megyében állítják elő.

Cseresznye

A cseresznye elsősorban friss fogyasztásra termelt kora nyári gyümölcs, termésmennyisége 10–15 ezer tonna körüli. Az elöregedett, hagyományos fajta-összetételű, alacsony termésátlagú ültetvényekben termesztése nem gazdaságos. Mivel a nagy gyümölcsű, ropogós, tetszetősen csomagolt cseresznye jól exportálható, célszerű az ilyen fajtákból intenzív ültetvényeket létesíteni. Számos kiváló minőségű, hazai nemesítésű cseresznyefajtával rendelkezünk, amelyekből ha nagyobb árutételeket tudnánk előállítani, sikeresen léphetnénk ki az európai piacokra. Hazánkban Pest, Bács-Kiskun és Heves megyében termesztik nagyobb területeken.

Meggy

Meggytermesztés tekintetében Európában és a világon is nagyhatalomnak számítunk. Igazi hungarikum gyümölcsünk, saját fajtákkal vívtuk ki az elismerést. Termésmennyiségünk 50–70 ezer tonna, amivel az EU 4., a világ 7. legnagyobb termelője vagyunk. Hazánkban igen magas a frissfogyasztás aránya (kb. 30%), de a feldolgozóipar igényei is nagyok (40 000 tonna). Magyarország a világ legnagyobb meggybefőtt előállítója, részesedése világszinten 30–35%, európai szinten pedig 50–60%. A meggy a szélsőséges adottságú talajokon kívül nálunk gyakorlatilag mindenhol megtalálható. Legnagyobb termőterületei Szabolcs-Szatmár-Bereg, Bács-Kiskun, és Pest megyék.

Szilva

A szilva hazánkban az ország nagy részén sikeresen termeszthető, kozmopolita növény. A 70-es évekbeli 200 ezres termésmennyiségünk mára 70–80 ezer tonnára esett vissza, és az akkor domináns Besztercei fajtánkat is felváltotta a Stanley. A szilva megítélése, illetve megbecsülése sajnos elmarad a kívánatostól, a „szegény ember gyümölcsének” tartják. Kiváló beltartalmi tulajdonságai (rosttartalom, ásványi anyag tartalom, ezen belül kálium) ugyanakkor szükségessé tennék a jelenlegi fogyasztásának növelését. A nagyon korai és a késői fajták értékesítési lehetőségei jobbak, mint a középérésű fajtáké.

Kajszi

A magyar kajszi a meggyhez hasonlóan hungarikumnak számít a gyümölcsök között. A hazai fajták ízével és zamatával a külföldi fajták nehezen vehetik fel a versenyt. Termesztésünkre sajnos jellemző a nagyfokú hektikusság, a termés ingadozása (10–40 ezer tonna), aminek oka a faj fokozott ökológiai érzékenysége. A termesztés gyakorisága az elmúlt évtizedekben az Alföldről a biztonságosabb borsodi termőhelyek felé tolódott el (Gönc és környéke). Az utóbbi évek igen súlyos problémája a kajszifák pusztulása, ami jelentősen csökkenti a gazdaságosságot.

Őszibarack

Az őszibarack ugyancsak igen érzékeny gyümölcsfaj az ökológiai adottságokkal szemben, a gyakori fagykárok miatt hazai termesztése csak bizonyos mikrokörzetekben lehet eredményes. A jelenlegi 50–60 ezer tonna évi termés a hazai igényeket fedezi. Korai és középérésű őszibarackokból (július végéig) importra szorulunk, a későbbi érésű fajtákkal viszont jelentős piaci réseket elégíthetnénk ki elsősorban a tőlünk északabbra fekvő országok irányába. Az ország legnagyobb őszibarack termőkörzete a dél-alföldi Szatymaz térsége.

Dió

A magyar dió sikergyümölcsnek számít, ugyanis prémium termékként értékesíthető a hazai és külföldi piacokon. Az északi féltekén a magyar fajták érnek a legkorábban és rendelkeznek a legnagyobb gyümölcsmérettel. Termesztése a 80–90-es évek nagy arányú kivágásai miatt jelentősen csökkent, az elmúlt években azonban termesztése újra felfelé ívelőben van (9–10 ezer tonna).

Bogyósok

A hazai gyümölcstermesztésben a legnagyobb mértékű visszaesést a bogyós gyümölcsűek mutatták az elmúlt 20 évben, aminek oka a feldolgozó kapacitások hiánya, a termesztés igen nagy kézimunkaerő igénye, az alacsony értékesítési árak és az erős külföldi konkurencia. A málna-, a szeder- és a köszmétetermesztésünk ennek köszönhetően a megszűnés határára jutott, a ribiszke termesztése pedig stagnál vagy enyhén csökken. A bogyósok közül egyedül a szamóca és a bodza rendelkezik növekvő termőterülettel.

A fekete ribiszke, málna és köszméte csak jól körülhatárolt éghajlati viszonyok között termeszthető eredményesen, ugyanis hazánk az optimális éghajlati övezet déli határán helyezkedik el.

A bodza az elmúlt évek egyik sikertörténete. Hazánkban sokáig csak vadon gyűjtötték, termesztésbe vonása az 1970-es években kezdődött. Napjainkra a legnagyobb mennyiségben termesztett bogyósgyümölcsünké vált. Leginkább ipari felhasználásra termesztik, az élelmiszeripar színezéknek, szörpök és sűrítmények készítésére használja.

Bodzából évente 16 ezer tonnát, szamócából 8–10 ezer tonnát, ribiszkéből 8 ezer tonnát, szederből 2 ezer tonnát, málnából 1 ezer tonnát, míg köszmétéből 500 tonnát termesztünk.

A hazai gyümölcsfajok gyakorlati csoportosítása

Termés alakulása szerint:

- Almagyümölcsűek: alma, körte, birs, naspolya

- Csonthéjas gyümölcsűek: cseresznye, meggy, kajszi, szilva, őszibarack

- Bogyós gyümölcsűek: piros ribiszke, fekete ribiszke, köszméte, málna, szeder, szamóca, bodza

- Héjas gyümölcsűek: dió, mandula, mogyoró, gesztenye

Testalakulás szerint:

- Fák: alma, körte, cseresznye, meggy, őszibarack, szilva, kajszi, mandula, dió, gesztenye, bodza

- Cserjék: birs, naspolya, mogyoró, ribiszke, köszméte

- Félcserjék: málna, szeder

- Dudvaszárúak: szamóca

4.4. Alanyhasználat, alanyfajták

Az oltvány alanyra és nemes részre különíthető el. Az alany az oltvány földben lévő gyökeres része. Ez néhány tulajdonságát megjeleníti a nemesben is. Ilyen pl. a növekedési erély, a termőre fordulás koraisága vagy a talajadottságokkal szembeni tolerancia. A Magyarországon leggyakrabban alkalmazott alanyok gyümölcsfajonként az alábbiak:

Alma: magonc, M.4, MM.106, M.26, M.9, M.27

Körte: vadkörte, birs

Cseresznye: vadcseresznye, sajmeggy, törpítő alanyok (Gisela, Maxma)

Meggy: vadcseresznye, sajmeggy, törpítő alanyok (Gisela, Weiroot)

Szilva: mirobalán, kökényszilva, szilva

Őszibarack: vadőszibarack, mandula, mandulabarack, GF 677

Kajszi: vadkajszi, mirobalán, fehér besztercei szilva

Dió: dió magonc, fekete dió magonc

Mogyoró: mogyoró magonc, törökmogyoró magonc

Ribiszke és köszméte: aranyribiszke

Gesztenye: gesztenye magonc

4.5. A gyümölcstermesztésben használt leggyakoribb fajták és érési idejük

Alma: A világon több mint 15 ezer almafajta létezik. A legfontosabb hazánkban termesztett fajták az alábbiak:

- Gala fajtakör: Galaval (aug.20), Gala-Decarli Fendeca (aug.25.), Gala Schniga SchniCo red (aug.30.), Gala Must (aug.20), Royal Gala (aug.25)

- Jonagold fajtakör: Jonagored (szept.25), Jonagold Novajo, Jonagold Wilmuta, Jonica, Wilton’s Red Jonaprince

- Golden fajtakör: Golden Reinders (szept.20), Golden Delicious (szept.30)

- Jonathan fajtakör: Naményi Jonathan (szept.01), Csány Jonathan (szept.03), Jonathan M41 (szept.10)

- Nyári fajták: Vista Bella (júl.15), Éva (júl.30), Early Gold (aug.10), Summerred (aug.20)

- Egyéb fajták: Elstar (aug.25), Topaz (szept.15), Pinova (szept.30), Idared (szept.30.), Florina (okt.5), Mutsu (okt.05), Braeburn (okt.15), Granny Smith (okt.25), Fuji (okt.30)

Körte: Clapp kedveltje (aug. 05), Vilmos körte (aug. 20), Conference (szept. 05), Bosc cobak (szept. 15), Packham’s Triumph (szept. 20), Hardenpont téli vajkörte (okt. 05)

Birs: Angersi, Bereczki birs, Konstantinápolyi, Champion

Őszibarack:

- sárga húsú, molyhos fajták: Early Redhaven, Springcrest, Suncrest, Redhaven

- fehér húsú, molyhos fajták: Champion, Nektár H, Springtime, Ford, Mariska, Piroska

- nektarinok: Flavortop, Harko, Independence, Nectared 4, Venus

- ipari fajták: Babygold 5, 6, 7

Kajszibarack:

- hazai fajták: Ceglédi Piroska (júl.05), Ceglédi óriás (júl.08), Szegedi mammut (júl.10), Magyar kajszi (júl.15), Gönci magyar kajszi (júl.15), Rózsakajszi (júl.30)

- külföldi fajták: Spring Blush, Sweet Red, Pinkcot, Orange Red, Bergeron, Kioto, Bergarouge, Faralia

Szilva: Cacanska lepotica (aug.20), Stanley (aug.25), Bluefre (aug.30), Besztercei szilva (szept.5), Nemtudom szilva (szept.05.), President (szept.15), Katinka, Toptaste, Jojo, Jofela, Tophit, Haganta, Elena, Presenta, Topend Plus

Meggy: Piramis (jún.05) Cigánymeggy (jún.15), Érdi bőtermő (jún.20), Pándy meggy (jún.25), Debreceni bőtermő (jún.30), Kántorjánosi 3 (júl.05), Újfehértói fürtös (júl.10), Petri (júl.10), Éva (júl.10)

Cseresznye:

- hazai fajták: Rita (máj.20), Margit (jún.10), Germersdorfi 3 (jún.18), Linda (jún.18), Vera (jún.18), Carmen (jún.20), Katalin (jún.30)

- külföldi fajták: Bigarreau Burlat (máj.25), Valerij Cskalov (máj.30), Giant Red (jún.05.) Van (jún.15), Sunburst (jún.20), Firm Red (jún.20), Stella (jún.25), Regina (júl.01.)

Mandula: Tétényi bőtermő, Tétényi kedvenc

Dió: Alsószentiványi 117, Milotai 10, Tiszacsécsi 83, Alsószentiváni kései, Milotai bőtermő, Milotai intenzív, Milotai kései, Bonifác

Gesztenye: Iharosberényi 2, Kőszegszerdahelyi 29, Nagymarosi 22

Mogyoró: Cosford, Nagy tarka zelli, Római mogyoró

Szamóca: Clery, Joly, Alba, Elsanta, Honeoye, Marmolada

Málna: Fertődi zamatos, Malling Exploit, Malling Promise, Julcsi, Dorka

Szeder: Thornfree, Dirksen Thornless, Loch Ness

Piros ribiszke: Fertődi hosszúfürtű, Jonkheer van Tets, Rondom

Fekete ribiszke: Fertődi 1, Wellington

Köszméte: Pallagi óriás, Piros ízletes, Zöld óriás

Riszméte: Josta

4.6. A gyümölcstermő növényeknél alkalmazott koronaformák

A törzs és a korona határozza meg a gyümölcsfák faalakját. A koronaforma a törzs feletti hajtásrendszer elágazásainak összessége. Fontos szerepe van a növekedéssel párosuló, kiegyenlített mennyiségű- és minőségű termés kialakításában.

Hagyományos koronaformák:

- természetes gömbkorona: dió, gesztenye

- sudaras ágcsoportos korona: alma, csonthéjas gyümölcsfajok

- sudaras szórt állású korona: alma, csonthéjas gyümölcsfajok

- kombinált korona: alma, csonthéjas gyümölcsfajok

- katlan korona: őszibarack

- nyitott koronák: váza, kehely, katlan, tölcsér, tányér

Intenzív koronaformák:

- termőkaros orsó: alma, körte, cseresznye, szilva

- szabad orsó: alma, körte, cseresznye, meggy, szilva

- karcsú orsó: alma, körte, őszibarack

- szuper orsó: alma, cseresznye

- V-szisztéma: alma

4.7. A gyümölcstermesztésben alkalmazott fitotechnikai műveletek

Metszés: a megfelelő koronaforma kialakítását, illetve a növekedés és terméshozás egyensúlyát befolyásolja.

- Alakító metszés: a gyümölcsfák telepítése utáni időszakban (1–4 év) végzett metszés, amely a kívánt koronaforma alakítását, nevelését szolgálja.

- Karbantartó metszés: a kialakított koronaforma fenntartásának folyamata. Fontos az évjárattól függő metszés erősségének figyelembevétele.

- Ifjító metszés: gyenge minőségű, aprósodó terméssel rendelkező, öreg fáknál alkalmazzuk.

A metszés időpontjai:

- nyugalmi időszak: télen, tél végén a rügyfakadás előtt végzett fás metszés.

- rügyfakadás után: elősegíti a fagykárosodott rügyek regenerálódását. Egyes fajoknál (kajszi, őszibarack) viszont általánosan alkalmazzuk növény-egészségügyi szempontok miatt.

- hajtásválogatás: fiatal fákon az alakító metszés része, amikor a sűrűsítő, konkurens hajtásokat távolítjuk el (május második fele–június vége).

- nyári metszés: termőkorú fákon kiváló lomb-egészségi állapotnál végezzük el a kedvezőtlen hajtások eltávolítását, amikor azok már csúcsrügyben záródtak. A körtét július közepén, az almát július végétől–szeptember elejéig, a meggyet és a cseresznyét szüret után 2–3 héten belül, a szilvát július–augusztusban, az őszibarackot szüret előtt 2–3 héttel, míg a bogyósokat szüret után metsszük meg.

Metszést kiegészítő eljárások: hajtáslekötözés, sebkezelés, hajtáscsavarás, hajtásmegtörés, hajtás leszakítás, gyűrűzés.

Gyümölcsritkítás: a minőségi gyümölcstermesztés egyik legfontosabb technológiai eleme. Célja a fák tehermentesítése, a lombozathoz igazodó fánkénti termésmennyiség beállítása. Feltétlenül fontos elvégezni az almán, körtén, őszibarackon, de kedvező hatásai vannak a szilván, a kajszibarackon és a cseresznyén is.

4.8. Gyümölcsösök növényvédelme

Az alma jelentősebb betegségei: varasodás, lisztharmat, erviniás ágelhalás

Az alma jelentősebb rovarkárosítói: levéltetvek, almamoly, levélsodró molyok, atkák

A körte jelentősebb betegségei: varasodás, körterozsda

A körte jelentősebb rovarkárosítói: levélbolhák, poloskaszagú körtedarázs

A cseresznye és meggy jelentősebb betegségei: blumeriellás levélfoltosság, monília

A cseresznye és meggy jelentősebb rovarkárosítói: cseresznyelégy, füstösszárnyú levéldarázs

A szilva jelentősebb betegségei: polisztigmás levélfoltosság, szilvarozsda

A szilva jelentősebb rovarkárosítói: szilvamoly, poloskaszagú szilvadarázs

A kajszi jelentősebb betegségei: kajszihimlő, gutaütés

A kajszi jelentősebb rovarkárosítói: barackmoly, kéregmoly

Az őszibarack jelentősebb betegségei: őszibarackhimlő, tafrinás levélfodrosodás, őszibarack lisztharmat

Az őszibarack jelentősebb rovarkárosítói: zöld őszibarack levéltetű, fekete őszibarack levéltetű, barackmoly

A málna jelentősebb betegségei: málna didimellás betegsége, málna botritisz

A málna jelentősebb rovarkárosítói: málna vesszőszúnyog, kis málnabogár

A szamóca jelentősebb betegségei: szamóca lisztharmat, mikoszferellás levélfoltosság, botritiszes gyümölcsrothadás

A szamóca jelentősebb rovarkárosítói: szamóca fonálféreg, szamóca bimbólikasztó

A köszméte jelentősebb betegségei: amerikai lisztharmat, mikoszferellás levélfoltosság

A köszméte jelentősebb rovarkárosítói: köszméte levéldarázs, köszmétearaszoló

A ribiszke jelentősebb betegségei: amerikai lisztharmat, mikoszferellás levélfoltosság, ribiszkerozsda

A ribiszke jelentősebb rovarkárosítói: levélpirosító ribiszke levéltetű, üvegszárnyú ribiszkelepke

A modern gyümölcstermesztés fejlődésének alapja az intenzitásnövelés. Intenzívnek akkor tekinthető egy ültetvény, ha korszerű termesztéstechnológiával nagy jövedelmet állítunk elő. Ennek összetevői a korai termőre fordulás, nagy termésátlag, kiváló minőségű gyümölcsök magas aránya, hatékony gépi-, és kézimunka felhasználás.

Szőlőtermesztés

5.1. A világ szőlőtermesztése

A világ 7,6 millió hektáron megtermelt szőlőtermésének mintegy 60%-a kerül feldolgozásra (bor, illetve must), 40%-a pedig friss fogyasztásra kerül vagy mazsola készül belőle (mintegy 7% / összes). Az összes 73,7 millió tonna szőlőből tehát mintegy 39,9 millió tonnás része kerül feldolgozásra, melyből 270 millió hektoliter (1 hl = 100 l) bor készül.
Az 5. ábra által jelzett 28–32 millió hektoliteres ipari felhasználás a túltermelési válságot mutatja.

5. ábra: A világ szőlőtermesztésének szerkezeti felépítése (OIV adatok alapján)

A világ szőlőtermesztése összes kibocsátása szempontjából meglehetősen koncentrált. Spanyolország, Kína, Franciaország, Olaszország és Törökország adja világ összes termelésnek közel 50%-át (6. ábra).

6. ábra: A világ szőlőtermelésének koncentrációja (OIV adatok)

Termőterületek, összes termés

Az összes szőlőterület lassú csökkenése mögött az 1970–80-as években jelentkező túltermelési válság kezelésére Európában foganatosított termőpotenciál (termőterület) csökkentési folyamatok vannak. A termőterületek ennek megfelelően túlnyomóan Európában csökkennek, azonban ezt a tendenciát csaknem elfedi az újvilági (Európán kívüli) szereplők általi telepítések nagyságrendje (7. ábra). Fontos megemlíteni Argentína és Chile, valamint egy új szereplő Kína telepítéseit.

7. ábra: A világ szőlőtermő területének tendenciája (OIV adatok)

A világ 73,7 millió tonnás szőlőtermésének 38%-át adja Európa, 32%-át Ázsia, 21%-át pedig Amerika állítja elő (8. ábra) (KSH, 2015).

8. ábra: A világrészek szőlő- és bortermelésének arányai KSH adatok alapján
(KSH, 2015)

A szőlőterületek csökkenése ellenére a 2000-es évektől a hozamok lassú növekedése figyelhető meg (9. ábra), vagyis a területegységre vetített hozamteljesítmény növekszik, ami a szőlőtermesztés számára ideális klimatikus tényezőknek és a szőlőterületek újra elosztásával is összefüggésbe hozható (szerkezetátalakítási támogatások).

9. ábra: A világ szőlőtermésének tendenciája (OIV adatok)

Hangsúlyozni kell, hogy az előállított szőlőtermésnek mintegy 40%-a friss fogyasztásra, illetve mazsolakészítésre fordul. Az elmúlt 15 év folyamán a borkészítésre felhasznált szőlő mennyisége mintegy 5%-kal csökkent.

5.2. Hazánk szőlőtermesztése

Magyarországon a korábbi 160 ezer hektáros szőlőtermő terület az 1980-as évektől számítva folyamatosan csökkent (10. ábra). Jelenleg 64 ezer hektár szőlő ültetvény van hazánkban, ebből a termőterület 52–59 ezer hektár. A termőpotenciálunk szintje (területnagyság) stabilizálódni látszik.

10. ábra: Magyarország összes szőlőterülete 1961 és 2015 között (KSH adatok)

A hazai szőlő termőterületekről 2,5–3 millió hektoliter bort állítunk elő. Borexportunk az 1980-as szinthez képest jelentősen visszaesett. A rendszerváltást megelőzően elérte a 2 millió hektolitert, mára ez 1 millió hektoliter alatti. Stabilnak tekinthető azonban, hogy export-import szaldónk pozitív. Ez nem csak a bor mennyiségében, de minőségében is stabilnak tekinthető, vagyis többet, és nagyobb értéket viszünk ki, mint hozunk be. A fogyasztási adatok stagnálnak, az éves borfogyasztásunk 30 liter/fő körül mozog.

4. táblázat: Magyarország borvidékeinek területi adatai 2011 és 2015 között
(HNT adatok)

2011

2012

2013

2014

2015

Borvidék

Terület (ha)

Terület (ha)

Terület (ha)

Terület (ha)

Terület (ha)

Badacsonyi Borvidék

1101,86

1056,42

1158,93

1179,03

1382,66

Balatonboglári Borvidék

2757,18

2838,19

3012,05

3024,04

3068,73

Balatonfelvidéki Borvidék

883,04

643,55

761,04

760,19

836,94

Balatonfüred-Csopaki Borvidék

1672,68

1345,34

1495,11

1579,09

1968,30

Bükki Borvidék

658,72

648,13

891,66

869,13

818,13

Csongrádi Borvidék

1176,85

974,96

1164,34

1161,66

1087,12

Egri Borvidék

4757,01

4762,91

4917,37

4945,38

5208,81

Etyek-Budai Borvidék

1440,76

1314,11

1394,03

1370,21

1455,44

Hajós-Bajai Borvidék

1639,05

1438,93

1823,15

1821,42

1699,81

Kunsági Borvidék

17877,53

15724,55

17949,88

19468,65

17734,18

Mátrai Borvidék

4429,30

5517,06

4973,50

5068,33

5576,94

Móri Borvidék

312,76

383,29

500,27

510,01

531,14

Nagy-Somlói Borvidék

596,36

423,75

496,14

488,31

541,56

Neszmélyi Borvidék

799,65

764,89

918,79

912,08

1221,63

Pannonhalmi Borvidék

549,52

417,83

579,82

553,51

608,60

Pécsi Borvidék

553,05

369,04

468,26

489,08

628,31

Soproni Borvidék

1399,99

1235,15

1378,85

1352,74

1590,37

Szekszárdi Borvidék

1797,32

1810,43

2072,93

2093,23

2155,82

Tokaji Borvidék

4617,45

4582,23

4832,76

4634,45

5539,39

Tolnai Borvidék

1895,34

1965,84

2250,49

2338,11

2403,85

Villányi Borvidék

2082,43

2945,86

2301,07

2362,81

2436,71

Zalai Borvidék

908,35

1965,84

533,47

545,97

806,48

Összes

53906,20

53128,28

55873,91

57527,42

59300,92

5. táblázat: Magyarország éves bortermelésének alakulása 2011 és 2015 között
(HNT adatok)

2011

2012

2013

2014

2015

Szüreti biztonság

Borvidék

Seprős újbor (hl)

Seprős újbor (hl)

Seprős újbor (hl)

Seprős újbor (hl)

Seprős újbor (hl)

Szórás

Átlag

RSD %

Badacsonyi Borvidék

48052,80

36617,25

44156,65

38298,46

50194,71

5924,53

43463,97

733,63

Balatonboglári Borvidék

202155,53

172849,27

210595,58

167751,91

237420,50

28623,77

198154,56

692,27

Balatonfelvidéki Borvidék

30884,13

23029,04

26490,49

19762,35

26334,61

4168,12

25300,12

606,99

Balatonfüred-Csopaki Borvidék

64608,34

46994,20

60013,72

52844,40

70827,75

9412,63

59057,68

627,43

Bükki Borvidék

26443,56

26553,80

30090,84

21067,70

25344,78

3238,27

25900,14

799,81

Csongrádi Borvidék

29247,48

5433,92

28508,02

27156,81

23146,73

9934,57

22698,59

228,48

Egri Borvidék

237819,76

222371,45

220062,93

213271,57

260360,42

18819,30

230777,23

1226,28

Etyek-Budai Borvidék

74441,92

67081,56

76526,18

74231,58

81146,57

5079,83

74685,56

1470,24

Hajós-Bajai Borvidék

50546,83

21728,44

69463,09

69968,85

64861,41

20352,09

55313,73

271,78

Kunsági Borvidék

770423,71

311137,32

933320,54

1041882,55

977031,16

294641,57

806759,06

273,81

Mátrai Borvidék

233603,71

212529,43

259198,86

204860,32

238178,59

21616,79

229674,18

1062,48

Móri Borvidék

12760,15

11245,18

10751,14

11231,47

15306,24

1863,74

12258,84

657,76

Nagy-Somlói Borvidék

17006,52

8418,63

11180,31

4340,84

14173,13

4929,11

11023,89

223,65

Neszmélyi Borvidék

48580,63

42920,02

36198,28

30246,01

43262,04

7108,04

40241,40

566,14

Pannonhalmi Borvidék

19155,01

15202,13

15379,38

18854,26

22226,52

2854,32

18235,46

638,87

Pécsi Borvidék

25505,29

11130,65

16384,78

11116,54

16498,36

5878,45

16127,12

274,34

Soproni Borvidék

56751,57

55097,28

53335,09

37690,51

58669,16

8407,08

52308,72

622,20

Szekszárdi Borvidék

102654,90

77422,98

94886,62

72832,84

102793,39

14146,73

90118,15

637,02

Tokaji Borvidék

220421,86

217531,85

200461,55

103554,76

185219,36

47917,91

185437,88

386,99

Tolnai Borvidék

97924,66

90668,39

122068,52

101434,41

129144,63

16505,41

108248,12

655,83

Villányi Borvidék

104261,18

73445,11

105420,58

92419,71

114607,74

15844,26

98030,86

618,72

Zalai Borvidék

35005,36

15834,16

19595,93

11996,41

18244,04

8799,54

20135,18

228,82

Összes

2508254,90

1765242,05

2644449,08

2426814,27

2774991,85

391427,49

2423950,43

619,26

ÁTLAG ALATTI TERMÉSINGADOZÁS

ÁTLAGOT JÓVAL MEGHALADÓ TERMÉSINGADOZÁS

Az adatok kapcsán érdemes figyelmet fordítani arra, hogy a vázolt évek alapján nagyobb mértékű évjáratok közötti termésingadozás jellemzi a pirossal, még mérsékeltebb a zölddel kiemelt borvidékeket. Ennek technológiai, és nemzetgazdasági jelentősége van, melyek a későbbi szaktantárgyak során megvitatásra kerülnek.

A hazai bortermő tájak, borvidékek és a termesztett szőlőfajták

11. ábra: Magyarország borvidékei (HNT)

I. Alföldi szőlőtermő táj

III. Dél-Dunántúli szőlőtermő táj

1. Csongrádi borvidék

13. Balatonboglári (Dél-Balatoni)

2. Hajós-Bajai borvidék

14. Pécsi (Mecsek-aljai)

3. Kunsági borvidék

15. Szekszárdi

16. Villány-Siklósi

II. Észak-Dunántúli szőlő termőtáj

21. Zalai (Balaton melléki)

4. Ászár-Neszmélyi

22. Tolnai

5. Badacsonyi

6. Balatonfüred-Csopaki

IV. Észak-Magyarországi szőlőtermő táj

7. Balatonfelvidéki

17. Bükkaljai

8 Etyek-Budai

18. Egri

9. Móri

19. Mátraaljai

10. Pannonhalma-Sokoróaljai

20. Tokajhegyaljai

11. Somlói

12. Soproni

Alföldi termőtáj:

1. Csongrádi borvidék: Kövidinka, Olaszrizling, Rajnai rizling, Kékfrankos, Kadarka

2. Hajós-Vaskúti borvidék: Ezerjó, Kövidinka, Kadarka

3. Kiskunsági borvidék: Kövidinka, Ezerjó, Cserszegi fűszeres, Kunleány

Észak-Dunántúli szőlő termőtáj

1. Ászár-Neszmélyi borvidék: Ezerjó, Olaszrizling, Kövidinka,

2. Badacsonyi borvidék: Olaszrizling, Furmint, Szürkebarát, Kéknyelű, Ottonel muskotály

3. Balatonfüred-Csopaki borvidék: Olaszrizling, Rizlingszilváni, Ottonel muskotály

4. Balatonmelléki borvidék: Olaszrizling, Ottonel muskotály, Szürkebarát

5. Etyeki borvidék: Mézesfehér, Ezerjó, Kövidinka, Olaszrizling, Cserszegi fűszeres

6. Móri borvidék: Ezerjó, Leányka, Tramini

7. Pannonhalma-Sokoróaljai borvidék: Olaszrizling, Rajnai rizling, Tramini, Ezerfürtű

8. Somlói borvidék: Furmint, Olaszrizling, Hárslevelű, Juhfark

9. Soproni borvidék: Kékfrankos, Cabernet franc, Merlot, Piros tramini, Olaszrizling

Dél-Dunántúli szőlő termőtáj

1. Dél-Balatoni borvidék: Chardonnay, Királyleányka, Olaszrizling, Kékfrankos, Zweigelt

2. Mecsekaljai borvidék: Chardonnay, Olaszrizling, Furmint, Zengő, Zenit, Piros cirfandli

3. Szekszárdi borvidék: Olaszrizling: Tramini, Chardonnay, Kadarka, Kékfrankos

4. Villány-Siklósi borvidék: Kadarka, Kékfrankos, Oportó, Olaszrizling, Hárslevelű

1. Zalai borvidék: Olasz rizling, Rizling szilváni, Zöld veltelini, Chardonnay, Chasselas, Rajnai rizling, Zweigelt, Kékfrankos; helyi fajták: Pintes, Tónai.

2. Tolnai borvidék: Chardonnay, Zöld veltelini, Királyleányka, Pinot blanc, Olasz rizling, Rizlingszilváni, Rajnai rizling, Zenit, Zalagyöngye, Cserszegi fűszeres, Zweigelt, Merlot, Kékfrankos.

Észak-Magyarországi szőlő termőtáj

1. Bükkaljai borvidék: Chardonnay, Leányka, Olaszrizling, Cserszegi fűszeres, Karát

2. Egri borvidék: Hárslevelű, Leányka, Olaszrizling, Kékfrankos, Medoc noir, Merlot, Zweigelt

3. Mátraaljai borvidék: Chardonnay, Hárslevelű, Olaszrizling, Leányka, Kékfrankos, Zweigelt

4. Tokaj-Hegyaljai borvidék: Furmint, Hárslevelű, Sárga muskotály

6. táblázat: Magyarország borvidékeinek területi adatai (HNT, 2011)

Borvidékek

Összes fehér (ha)

Összes vörös (ha)

Összes terület (ha)

Vörös (%)

Kunság

15944,68

4704,61

20649,29

22,78

Mátra

4677,32

1432,82

6110,15

23,45

Tokaj

5983,6

8,67

5992,27

0,14

Eger

2094,62

3379,19

5473,81

61,73

Balatonboglár

2261,54

972,68

3234,21

30,07

Villány

515,48

2036,87

2552,35

79,8

Tolna

1367,13

1041,51

2408,64

43,24

Szekszárd

378,1

1917,46

2295,56

83,53

B.füred-Csopak

1695,6

448,39

2143,99

20,91

Hajós-bajai

912,66

1028,75

1941,42

52,99

Sopron

296,89

1596,34

1893,23

84,32

Etyek-Budai

1429,95

177,66

1607,61

11,05

Neszmély

1401,48

100,48

1501,96

6,69

Csongrád

874,89

604,21

1479,1

40,85

Badacsony

1285,93

180,88

1466,81

12,33

Bükk

630,84

384,08

1014,92

37,84

Balatonfelvidék

952,38

61,42

1013,8

6,06

Pécs

485,24

156,02

641,26

24,33

Mór

602,98

10,41

613,4

1,7

Pannonhalma

539,05

49,02

588,07

8,34

Zala

419,27

128,84

548,11

23,51

Nagy-Somló

431,07

5,23

436,3

1,2

összesen

45180,7

20425,5

65606,23

31,13

Magyarországon 2011-ben 31% vörösbort adó 69%-ban fehérbort termő szőlőfajták termesztése folyik összesen 65606 ha területen.

5.3. Fajtahasználat

A világon a szőlő fajtahasználat az utóbbi évtizedekben radikálisan eltolódott néhány karakteres, nagy minőséget adó világfajta felé. Ezek a Cabernet franc, Cabernet sauvignon, Merlot, Chardonnay, Sauvignon blanc, stb.

Meg kell azonban említeni, hogy a Szürkebarát kivételével a magyar borok hírnevét nem ezek a borok alapozták meg. Térségünk jellegzetes fajtái az Olaszrizling, a Kékfrankos, a Hárslevelű, Kéknyelű, Juhfark, amelyek Hungarikumnak is tekinthetők.

Az adott borvidékeken illetve az azokon belül elhatárolt zónákban szigorú előírásokkal szabályozzák a telepíthető fajták körét. Mivel a szőlővel betelepíthető terület limitált, ezért jól meg kell fontolni, milyen fajták kerüljenek telepítésre. Természetesen azokból a fajtákból kell választanunk, amelyekből elkészített fajtaboraink egyedi Hungaricumnak minősülő értéket képviselnek.

Az 1973 és 2000 közötti időszakban létesült telepítésekben a fehér borszőlők aránya meghaladta a 70%-ot, a vörös borszőlő fajták aránya 20%, a csemegeszőlők pedig mindössze 10%-ot képviseltek.

Az utóbbi évek telepítéseiben a fajtahasználat a piaci igényekhez alkalmazkodott, a vörös fajták aránya meghaladta a 60%-ot. Előtérbe került a Kékfrankos, a Cabernet franc, Merlot, Pinot noir fajta. A fehér fajták aránya nagymértékben visszaesett, az Olaszrizling fajta használata egyre mérséklődött, viszont növekedett a Chardonnay és a Sauvignon fajták mennyisége.

7. táblázat: A Magyarországon termesztett jelentősebb fehér és vörösbort termő szőlőfajták területi sorrendje (HNT, 2011)

FEHÉR FAJTÁK (klónok összevonva)

KÉK FAJTÁK (klónok összevonva)

(ha)

%

(ha)

%

Olasz rizling

5947,25

10,89

Kékfrankos

8981,44

39,36

Furmint

4274,32

7,83

Cabernet sauvignon

2768,07

12,13

Zala gyöngye

3296,99

6,04

Zweigelt

2709,35

11,87

Cserszegi fűszeres

3058,05

5,60

Merlot

1825,82

8,00

Chardonnay

3100,20

5,68

Kékoportó

1540,32

6,75

Rizlingszilváni

2954,02

5,41

Cabernet franc

1347,21

5,90

Ezerjó

2568,18

4,70

Pinot noir

927,73

4,07

Arany sárfehér

2378,64

4,36

Kadarka

851,21

3,73

Chasselas

2099,45

3,84

Blauburger

422,77

1,85

Zöld veltelíni

1836,56

3,36

Medina

183,04

0,80

Kunleány

1697,06

3,11

Bíbor kadarka

172,70

0,76

Rajnai rizling

1494,73

2,74

Turán

161,65

0,71

Hárslevelű

1449,21

2,65

Kármin

61,67

0,27

Ottonel muskotály

1434,45

2,63

Duna gyöngye (Cs.V.T.55)

54,26

0,24

Szürkebarát

1323,19

2,42

Syrah

47,16

0,21

Kövidinka

1267,49

2,32

Kékmedoc

28,87

0,13

Bianca

1184,58

2,17

Alicante B.

25,82

0,11

Irsai Olivér

1159,36

2,12

Rubintos

23,14

0,10

Leányka

1013,25

1,86

Petit Vordot

15,75

0,07

5.4. Tőkeművelés módok

Magyarországon 1990-ig szélesebb sortávolsággal telepítették a szőlőt. A 3–3,5 méteres sortávnál 2400–2500 tőke volt hektáronként. A termésmennyiség átlagosan 8–10 tonna között változott. A kisebb tőkeszám miatt nagyobb tőketerhelést alkalmaztak, ami a minőség rovására ment. A megváltozott minőségi igények miatt ma már kisebb sortávval telepítik a szőlő ültetvényeket, 2–2,4 méterre, így hektáronként 4000–4200 tőke található.
A különböző tőkeművelési módoknál (8. táblázat) a kialakuló lombfal vastagsága is eltérő, ami a minőségi termelés szempontjából fontos tényező.

Ernyő művelésnél mindössze 50 cm a lombvastagság, a kordonnál 70 cm, míg az egyesfüggöny esetén a 140 centiméteres lombfal már növényvédelmi és minőségi problémákat okozhat, amely a jövőben már számos érzékeny fajta esetén nem lehet perspektivikus.

8. táblázat: A tőkeművelés módok megoszlásának alakulása Magyarországon 1967 és 2007 között (HNT adatok)

(ha)

1967

2001

2007

ha

%

ha

%

ha

%

karó nélküli fejművelés

31546,03

12,84

3296,87

4,32

5899,75

8,46

karós fejművelés

110868,35

45,13

2392,89

3,13

1704,32

2,44

gyalogművelés

55547,26

22,61

0,00

0,00

huzalos fejművelés

37145,65

15,12

4897,18

6,41

3028,10

4,34

alacsony kordon

0,00

1740,73

2,28

2226,65

3,19

középmagas kordon

0,00

11807,33

15,46

645,20

0,93

magas kordon

10193,26

4,15

22470,33

29,42

17843,11

25,59

ernyő művelés

0,00

6909,10

9,04

7780,37

11,16

egyes függöny

0,00

19241,93

25,19

17422,33

24,99

GDC

0,00

780,68

1,02

589,51

0,85

egyéb támasz

351,63

0,14

2852,00

3,73

12587,20

18,05

összesen

245652,18

100,00

76389,04

100,00

69726,54

100,00

Tőkeművelés módok jellemzői

1. Hagyományos művelésmódok

- Fejművelés: Tenyészterülete kicsi, 1m^2 körüli, ami a gépesítéssel 1,5m^2-re változott. Elsősorban a bőtermő, nagy fürtű fajták művelésmódja, de szálvesszős metszéssel a kisfürtű fajták is eredményesen termeszthetők. A metszési módjai: kopaszmetszés, rövidcsapos metszés, hosszúcsapos metszés, szálvesszős metszés

- Fej és bakművelés közötti átmenet: A Mátraaljai és Tokaji borvidéken alkalmazott művelési mód.

- Bakművelés: A Badacsonyi és a Somlói borvidékre jellemző. A jellemző tenyészterület 1–1,5 m^2 közötti. Metszési módja a rövidcsapos és a hosszúcsapos metszés.

2. Combművelések

Nálunk egyelőre kisebb arányban alkalmazott módszer, ám lassan várható az elterjedése. Metszésében együttesen alkalmazzák a csapos és a szálvesszős metszést (Guyot: 1 ugarcsap, 1 szálvessző; ernyő esetében ugar nincs, csak 2 szálvessző).

- Guyot művelés: Keskeny sortávval alkalmazott módszer, melyet főleg a hegy és dombvidékeken alkalmaznak. A tenyészterület 1,5–2,8 m^2 között változhat. Alacsony vagy középmagas törzsön a minőségi termesztés egyik eszköze.

- Ernyőművelés: Ennél a legnagyobb a tenyészterület, 3–3,5 m^2 közötti. Szálvesszős módszert alkalmaznak, a vesszők hossza minimum 1,5 m. A kis fürtű fajták termesztésénél eredményes, pl. Tramini, Leányka, Sauvignon.

3. Kordonművelések

- Alacsony Royat kordon: Kis tőtávolság (1–1,5 méter) mellett alacsony a tőketerhelés(3–6 darab 1–2 rügyes csap), ami a minőségi szőlőt biztosítja. Elsősorban a hegy és dombvidékeken perspektivikus.

- Középmagas kordon: A törzs magassága 60–90 cm között van. A hosszúcsapos vagy félszálvesszős metszés miatt szélesebb a lombfal. Szintén nagy minőséget produkáló művelésmód.

- Magas kordon:

1. Moser művelés: A lombozat 2 méter magasan van, emiatt 3 méteres sortávot kell kialakítani. Gyakorlatilag egy lombsátor alakul ki, amelyben a zöldmunkáknak kiemelkedő szerepe van a minőségi szőlő előállításához.

2. Sylvoz kordon: Magasabb, mint a Moser művelés. Főleg Olaszországban elterjedt. A szálvesszőket balra és jobbra leívelve alakítják ki a termőfelületet sátorlaphoz hasonlóan.

4. Függönyművelések

- Egyesfüggöny: A legmagasabb törzsű művelési mód. A lombozat fordított tölcsérhez hasonló. Nagy munkaigényű, mert a lombozat többszöri fésülést, válogatást, csonkázást igényel, ami miatt a jövőben várhatóan csökkenni fog a jelentősége.

Felhasznált irodalom

FAO (2014): http://faostat.fao.org/site/567/DesktopDefault.aspx?PageID=567#ancor. (2014.11.12.)

FRUITVEB (2015): Zöldség-Gyümölcs Ágazati Bulletin. Fruitveb Magyar Zöldség-Gyümölcs Szakmaközi Szervezet és Terméktanács. Budapest, 2015.

FRUITVEB (2016): Éves zöldség-gyümölcs jelentés. Szerk.: Ledóné Darázsi H., Innofresh Nonprofit Kft. 40 p.

HNT (2011): http://hnt.hu/statisztikak/termoterulet-es-termesmennyiseg/ (2017.11.09.)

KSH (2015): https://www.ksh.hu/docs/hun/xftp/stattukor/szoloterm_borterm.pdf (2017.11.9.)

KSH (2016): https://www.ksh.hu/docs/hun/xftp/gyor/vet/vet1606.pdf (2017.11.9.)

OIV (2015): Statistical Report on World Viticulture. www.oiv.int

PAPP J. (2003): Gyümölcstermesztési alapismeretek. Mezőgazda Kiadó, Budapest. 472. p.

PAPP J. (2004): A gyümölcsök termesztése. Mezőgazda Kiadó. Budapest. 554. p.

SOLTÉSZ M. (1997): Integrált gyümölcstermesztés. Mg-i Kiadó, Budapest. 843. p.